178 



sodorja. Ott azonnal két izmos állkapocs ragadja meg és lehúzza 

 a homokba, melyben még a harczias hangya is tehetetlen marta- 

 léka lesz a győztesnek, pedig a nyilt síkon meglehet diadalmasan 

 megbirkózott volna ellenfelével. 



Ha egy ilyen tölcsért a homokkal együtt markunkba veszünk, 

 megtaláljuk benne a tojásdad testű, karcsú derekú, hosszúkás nagy- 

 fejű és két hosszú erős szívó-állkapocscsal fegyverzett hangyaleső- 

 álczát is (18. ábra i>, c), mely rákmódjára hátrafelé menve, neki- 

 neki iramodó mozdulatokkal igyekszik ismét a homuk közé bújni. 



Vigyünk haza néhányat és könnyen figyelemmel kisérhetjük 

 e különös rovar életmódját és átalakulása menetét. Lakását egé- 

 szen berendeztük, ha egy kis dobozba pár marék finom homo- 

 kot vetünk ; élelemmel is könnyen elláthatjuk, csak dobjunk neki 

 néha egy-egy hangyát, szárnyaitól megfosztott legyet vagy más 

 ilyenforma nagyságú rovart. 



Kissé nehéz megfigyelni azt, hogy hogyan készíti magának az 

 álcza a fogóvermet? mert ezt többnyire éjjel vagy olyankor cse- 

 lekszi, a mikor teljesen háborítatlanul érzi magát. 



Rákmódjára hátrafelé tartva, neki-neki iramodó mozgások kö- 

 zött, legelőször is egy köralakú árkot készít, mely a készítendő 

 tölcsér nagyságának megfelel. E körfordulat közben egyik első lába 

 körül fordul meg, igy a kör nem igen nagyobb teste kétszeres 

 hosszánál; azért a fogóverem nagyságából mindig az álcza nagysá- 

 gára, fejlettségi fokára is következtetést lehet vonni. Most a fogó- 

 verem megásása következik, a mit az álcza a legegyszerűbb módon 

 hajt végre ; ugyanis első lábaival fejére kaparja a homokot és egy 

 hirtelen fejlódítással úgy kilöki, hogy az 1—2 decziméternyi távol- 

 ságra is elrepül. E közben folyvást szűkebb csigavonalban a ho- 

 mokba ásván magát, a kör is mindig kisebb lesz, mig végre a 

 homok kihányása után kész a tölcséralakú verem. A mint a hangya- 

 leső-álcza a verem fenekére jutott, oldalt befúrja magát a homokba, 

 úgy hogy csak vízszintesen tartott állkapcsai érnek a tölcsér fene- 

 kére. Itt várja aztán példás türelemmel a vadászó-vermébe eső 

 rovarokat. 



A hangyaleső-álcza nem táplálkozik kizárólag csak hangyák- 

 kal, mint az ember a nevéről gondolná ; nem válogat egy cseppet 

 sem a hatalmába esett rovarok között, de mindamellett a folyvást 

 kalandozó hangyák közöl rendesen legtöbb esik a hangyaleső ver- 

 mébe. A megfogott áldozat testét nem rágja meg, hanem szívó- 

 állkapcsait belemerítve, nedvét kiszopogatja ós azután a kiszivott 



