210 



nyozta,*) alig volt képes egy-egy fészket két hónapnál tovább 

 elevenen tartani. Az én termitáim is mihamar elpusztultak volna, 

 ha ideje korán reá nem jövök, hogy mivel tarthatom őket életben. 

 Fészküket eleinte minden különösebb gondozás nélkül hagytam 

 abban a hitben, hogy e rovarok úgy is a szárazságot kedvelik. De 

 már pár nap múlva megütközéssel vettem észre, hogy termitáim 

 szemlátomást vesztenek élénkségük- és munkakedvükből ; mozgásaik 

 napról-napra lassúbbakká váltak, testük mindinkább soványodott, 

 nevezetesen potrohúk összeaszott és 12 nap múlva már egészen 

 lapossá lett. Ekkor, a midőn egyesek már alig lézengtek, az a sej- 

 telmam támadt, hogy alkalmasint a szomjúság bántja foglyaimat; 

 és ime, sejtelmem nem csalt. Alig fecskendeztem néhány csepp 

 vizet a fészekre és az üveg belső falaira, a szomjúságtól gyötört 

 rovarok azonnal megérezték a vizet és csapatostól jöttek minden- 

 felől a megnedvesített helyekhez. Sűrűen körülállottak egy-egy viz- 

 cseppet, mint akár csak a juhok az itató válút, és csápjaikat meg- 

 elégedetten mozgatva kéjesen szürcsölgették az éltető nedvet. Az 

 ellankadt, beteges népség pár nap alatt egészen magához jött, a 

 lapos potrohok ismét megduzzadtak, és azontúl nem is volt soha 

 semmi bajuk, mert két évig naponként megkapták rendes italukat 

 néhány vízcsepp alakjában, táplálékuk pedig kikerült a fészekben 

 levő száraz szőlőtőke- és cseresznyefa-darabkákból. 



Termitáim azontúl háborítatlanul éltek és szemeik hiánya 

 daczára szorgalmasan hozzá láttak fészkük kiépítéséhez. Az üveg- 

 edényükben levő földet nemsokára minden irányban üregek és 

 folyosók hatolták át, a melyeknek falait a rovarok gondosan kisimí- 

 tották ; a földbe vájt folyosókat összekötötték aztán azokkal, melyek 

 a velük behelyezett fadarabokba voltak rágva, és melyeket szintén 

 tovább folytattak. Mig a dolgozók folyvást tevékenyen sürögtek, 

 addig az idomtalan nagy fejű katonák semmitevéssel töltötték ide- 

 jüket, sőt igazi naplopók módjára minduntalan csak lábatlankodtak 

 és útjukban álltak a szorgalmas dolgozóknak. E katonák hivatása 

 állítólag a fészek megvédésében áll, de azért — legalább a dolgo- t 

 zókkal szemben — épen nem árultak el valami nagy bátorságot; 

 mert péld. ha egy dolgozó és egy katona valamelyik szűkebb folyo- 

 sóban egymással szemközt találkozott és egymásnak ki nem térhetett, 



*) L e s p é s, Kecherches sur l'organisation et les moeurs du Termite 

 lucifuge. (Arnales des Sciences naturelles. Sér. 4. 1856. Tom V. p. 227-282- 

 tab. 5-7.) 



