220 



és Digitaria stolonifera képezi, össze-vissza van lyukasztva 

 a pókok által, úgy hogy egy négyszög-méternyi területre helyenként 

 4 — 5 pókcső, söt itt-ott a fiatal nemzedék vékony csöveinek egész 

 kis gyarmata esik. Tudakozódásomra arról értesültem, hogy a szu- 

 csáki nép, ha a pókot magát nem is, de f öl di zsák-nak nevezett 

 csöveit igen jól ismeri — s miként máshol is a pókhálót — gyen- 

 gébb sebesüléseknél angol tapasz módjára használja, a mire tényleg 

 kitűnően alkalmas. 



Szucsákon és a Hermán 0. említette erdélyi termőhelyeken 

 kivül még Naszódot hozhatom fel, honnan Kanitz Ágost t, 

 tanártársam szivességéből kaptam több csődarabot, melyeket mint 

 Naszód körül gyakori, rejtélyes természetű tárgyakat küldöttek neki. 



Az elősorolt, mintegy kapkodott termőhelyek után jogosan 

 vélem azt a következtetést vonhatni, hogy az Atypus piceus, tenyé- 

 szésére alkalmas helyeken, melyeket délnek tekintő; gyepes lejtők 

 képeznek, hazánk egyéb részeiben sem fog hiányzani, csak hogy 

 rejtett, földalatti életmódjánál fogva mindeddig elkerülte a búvárok 

 figyelmét, mint a hogy Európa egyéb részeiben is hosszasan el- 

 kerülte gyakori és tömeges előfordulása az araneologok figyelmét : 

 H a h n például az Atypus piceus hazája gyanánt Németországot, 

 Svájczot, Franczia- ós Olaszhont említvén, siet hozzátenni, hogy 

 mindenütt igen ritka 7 ), holott Koch, Ausserer, Bertkau, 

 Fickert, Beckerés mások vizsgálatai épen ellenkezőről győztek 

 meg. A dolog voltaképen úgy áll, hogy valamint más pókoknál, úgy 

 az Atypusnál is, a hím a ritka (Koch szerint átlag mintegy 15 

 nőstényre esik egy hím) ; ezt azonban, miután a párosodás idejében 

 (júniusban^, földalatti rejtekét elhagyva, a nőstények lakásai körül 

 ólálkodik, könnyen megpillantja és elcsipi a gyűjtő, mig az ugyanott 

 tömegesen élő, de a föld alatt remetéskedő nőstények, ha csak 

 valamely rendkívüli véletlen nem játsza kezére, vagy ha csövestől 

 ki nem ássa, rejtve maradnak előtte. Ez magyarázza meg egy felől 

 az Atypusok állítólagos ritkaságát, más felől pedig azt, hogy a 

 régibb leírások csaknem valamennyien a hímre vonatkoznak. 



Mielőtt az Atypus piceus nőstényein — mert hímre július és 

 augusztus hónapokban a legszorgosabb keresés után sem akadtam — 

 tett vizsgálataimra áttérnék, röviden felsorolom azokat a jellem- 

 vonásokat, melyek után az Atypus és a többi Földbeszövő a 

 mi többi pókjainktól azonnal megkülönböztethető, és melyek a 



7 ) Bie Arachniden. Nürnberg. 1831 T. Bd. p 117. 



