235 



más részleteken is vannak, mégis meg lehet állapítani bizonyos 

 állandó tulajdonságokat, melyek a Coraebus bifasciatus 01. lárvá- 

 jának rágványára nézve jellemzők. 



Legjellemzőbb a vízszintes síkban rágott gyűrű, 

 mely az ágak eltörését okozza s az így megcsonkult ágaknak 

 messziről olyan külsőt kölcsönöz, mintha emberi kéz fűrészszel 

 metszette volna el. E gyűrű mindig a legalsó része a rágásnak ; a 

 legtöbb esetben vízszintes síkban van és tökéletesen zárt ; a 4 centi- 

 méternél vastagabb ágakon azonban állandóan se egy síkban nem 

 fekszik, se valójában nem zárt. Úgy látszik, hogy az ilyen nagy 

 kerületű ágakon a lárva nem biztos az irány megtartásában, vagy 

 talán növény - élettani okokból tér el rendes irányától. Leérve 

 ugyanis arra a pontra, a hol a gyűrűt kellene kirágnia, nem víz- 

 szintesen, hanem az ág tengelyére merőleges síkkal mintegy 

 20 — 25%-nyi szög alatt halad lefelé és az ágon kétszer körül- 

 menő spirális úttal éri el, hogy az ág háncsa és cambiuma környös- 

 körül van rágva. A két spirális vonal egymástól mintegy 20 mill. 

 távolságban mindig párhuzamosan s ugyancsak jobbra halad, bár 

 találtam balra haladót is. A második spirális befejeztével fordul 

 aztán az álcza a fa belsejébe ós vagy mindjárt megalkotja báb- 

 kamaraját, vagy pedig felfelé halad a fa belsejében és csak a ki- 

 indulás helye közelében készíti el bábkamaráját. 



Az út, melyen a lárva haladott, tele van tömülve rágvány- 

 porral (féregliszt, szú-por), mely nem épen a legfinomabb. Az út 

 keresztmetszete olyan lapos ellipszis, melynek hosszabbik tengelye 

 4 — 6 mill., rövidebb tengelye 2 mill. Az út kezdetén a móretek 

 körülbelől fólakkorák. 



Igen jellemző a bábkamarának vagy bölcsőnek alko- 

 tása is. A bábkamara két részből áll: a tulajdonképeni bölcsőből 

 és a hozzá vezető útból. Ez a lárva utolsó munkája és többnyire 

 a farész külső szinén veszi kezdetét, bár találtam olyanokat is, 

 "hogy a fa belsejében haladó út hirtelen lefelé és kifelé fordul s a 

 bábkamarába megy át. Leggyakoribb alakja az, mikor a bölcsőbe 

 vezető út a külső felszínről veszi eredetét s az ág külső felszí- 

 nével 30 — 40%-nyi szög alatt egyenesen halad le- és befelé az 

 ág harmadik harmadáig ; itt felfelé kanyarodik, azután kifelé tartva 

 hengeressé s tágassá válva alkotja meg a bölcsőt, mely olyan mólyen 

 hatol be a fába, hogy kifelé néző része a bölcsőút kezdete alá 

 kerül s vele mintegy hurkot alkot. (3. ábra.) Elég gyakorinak 

 látszik azonban az az eset is, hogy a bölcső-út ugyanolyan szög alatt 



17* 



