236 



felfelé irányul s a bölcső maga lefelé kanyarodik. Ez különösen 

 a vékonyabb ágakon látszik alkalmazottnak. A bölcső-út hossza 

 15—22 mill., keresztmetszete lapos ellipszis, mint általában az úté. 

 A bölcső többé-kevésbbé hengeres; legnagyobb átmérője 5 mm. 



Harmadik jellemző és állandó része a C. bifasciatus munká- 

 jának a nyilas, melyen a kifejlett bogár elhagyja 

 bölcsőjét (bölcsőlyuk, Flugloch). Alakja olyan egyenlő szárú 

 háromszög, melynek szögletei le vannak kerekítve ; magassága 4 mill. 

 s alapja 5 mill. (4. ábra). A háromszög csúcsa többnyire lefelé 

 néz az ágon; de vannak olyanok is, melyek fordítva állanak, még 

 p3dig abban az esetben, mikor a bölcső lefelé kanyarodik. A böl- 

 csőlyuk távolsága a gyűrűrágástól 30—90 mill. között változik ; 

 leggyakoribb a 70 — 80 mill. távolság. 



Az utak és a bábkamara falai egészen simák ; gyönyörű tiszta - 

 mivű a bölcsőlyuk is, melyet a kifejlett bogár rág. 



Hogy mi e bogár életmódjában a fára vészthozó, könnyen 

 kitalálhatja mindenki, a ki a növényélettannal csak némileg is 

 ismerős. Nem az a fő baj, hogy a lárva keresztül-kasul furdalja a 

 fa szivét, hanem az, hogy körülrágja az ág háncsát és cambiumát 

 és ez által megszakítja az összeköttetést a gyökér és a gyűrű-rágás 

 feletti rész között, a mi e résznek elhalását okozza. Méltán nevez- 

 hetjük e gyűrűt » halálos gyűrű «-nek. — Hozzávéve még, hogy e 

 bogár rendesen és első sorban a fa vezér hajtását, vagy másod-, 

 harmadrendű ágait támadja meg olyan helyen, a hol azok legalább 

 2, de általában 4, sőt 6 cent. átmérőjűek, tehát jókora lombozatot 

 viselnek : elgondolható; mennyire belenyúl a fa életébe ós mekkora 

 kárt okozhat az erdőben. 



Mikor a bogár felnevelésével tudomásomra jutott, milyen ritka 

 és nevezetes állatokkal van dolgom, nem sajnáltam a fáradságot és 

 a hely színére, Bogácsra utaztam, hogy magam győződjem meg 

 műveletükről. És valóban meglepett, a mit láttam. Az u. n. Csaj 

 erdőrészben, olyan területen, a mennyit egy jó óra alatt bejárhattara, 

 alig találtam fát, melyen legalább egy, de sokszor 4 — 5, vagy több 

 elszáradt vagy eltört ág ne hirdetné munkájukat. A 30—40 éves 

 fák meg vannak fosztva vezérhajtásuktól, csonkák és törpék s ritka 

 lombjuk között mindenfelé szürkülnek a csonkok, mintha lefűré- 

 szelte volna valaki őket; pedig elszáradt tetejüket a szél törte le 

 azon a helyen, a hol a lárva a »halálos gyűrűt« rágta volt rajtuk. 

 Mondják, hogy a környék szegényebb lakossága már régóta ezen 

 az úton jut egész éven át elegendő száraz ághoz. Valóban csoda- 



