»4 



BEVEZETŐ. 



A Velencééi tó mellékén: Boné testvérek, Meszleny Lajos kép- 

 viselő és Sárközy Aurél alispán. 



A Kornádi rétségen: Nagy Dániel ref. pap. 



A Latorcád mentén: Lám Gyula ügyvéd. 



A Sqernye mocsár vidékén: Férge József ref. pap. 



Fogadják tőlem egyenkint és összesen forró köszönetemet. 



De nagy hálával tartozom kedves magyar halászbokraimnak és 

 felekezeteimnek is, a nagygazdától a futosóig, a vezerestől a jegel- 

 lőig, az öreghalásztól a kis keczésig ; s hogy már egy-kettőt meg is 

 nevezzek, hát Petneházy Ferencz uramnak Körös-Tarcsán, Kun 

 Ferekcz uramnak Kenessen, Csíkos Antal, Böröcz Mihály és 

 Kopp István uraiméknak Szegeden, öreg Biassi János uramnak 

 Tápén, GALAMBOséknak — Szalay János öreglegénynyel — és 

 Tuba István uraiméknak Komáromban, öreg Mát hé Ábel, Tar 

 János és Kántor Illés uraiméknak Kopácsiban ; végre ős Tihany 

 disznósi halászbokrának, nevezetesen Kis Péter kulcsosnak, Német 

 Vincze jegyzőnek, Pálfi Károly gyalogszer haleladónak, Major 

 János kocsiszer haleladónak, Molnár Imre kisbirónak, Farkas 

 Péter hegyenjárónak, Kovács József és Kovács Vincze halász 

 társaknak. 



Ezek egytől egyig igaz magyar emberekhez illő nyíltsággal és 

 készséggel — ■ sokszor azt se kérdve, ki vagyok, mi az állásom, vagy 

 mesterségem — de még nevemet se tudakolva — helyt állottak, min- 

 dent előszedtek, értelmesen megmagyaráztak, semmi fáradtságot nem 

 sajnáltak ; noha nem egy van közöttük, kire hetven-nyolezvan év terhe 

 nehezedik, ki rég megette javakenyerét ; de azért még ma is kemé- 

 nyen fogja a kormányt — ■ ők mondják: «mind halálig, mert igaz 

 magyar halászhoz így illik 1 » 



