AZ EMBER ES A HAL. 



l 7 



oktatója, a tapasztalás is, mint hatott az alsóbbrendű állatra : ez tette 

 lassanként «a természet urává. » 



Tapasztalatait összegezte s kivonta a tanúságot: itt rejlik lényének 

 felsőbb volta. 



Ez vitte reá a kisegítő eszközök sokaságára, sokféleségére ; külön- 

 féle viszonyok között azoknak megválasztására és biztos alkalmazására. 



És a negyedik nagyhatalom, a szerelem, őt nem csak besugár- 

 zottá, hanem emelte is ; mert korlátot szabott az egyén határtalan 

 önzésének, a midőn családossá tette s a család gondozását, fentartá- 

 sát a párra bízta. 



És az így alkotott ember a vízhez is kötve volt. 



Valahányszor szomjúsága a vízhez szólította, mindannyiszor bele- 

 pillantott az éltető elem mélyére s minden bepillantás oktatta. 



Megismerkedett a víz életével is. 



Megfigyelte a halat, mint veti föl magát a víz fölött röpködő 

 rovar után ; látta a nagy ragadozó halat, mint nyelte el a kicsinyt és 

 látta a hal rohanását a vízre hullott levélre s azt is, hogy megcsalat- 

 kozott. És viszont látta azt is, hogy a halászó sas kémkedve röpül a 

 víz fölött, sajátságos szárnycsapással ott a magasban megáll, hirte- 

 lenül előreveti karmait, lecsap a vízbe, elfogja s viszi a halat ; látta 

 a halászcsért, a küszvágót lecsapva vagy szedegetve halászni ; és 

 végre látta a gémet türelmesen helyt állani, hegyes, hosszú csőrével 

 villámgyorsan a hal felé vágni : megtudta, hogy a hal is eledel s utána 

 vetette gondolatját. 



Észrevette, hogy az áradozó patak, visszatérve medrébe, vizet, 

 halat hagyogat a gödrökben ; észrevette, hogy a tószélek nádja meg- 

 mozdult s hogy ilyenkor a nagy hal törtetett rajta keresztül. 



A bokor tövise, a melybe az az ember beleakadt, reá vitte a 

 peczekre, a melyre a férget reá húzta, hogy — talán háncsra kötve — 

 odadobja a halnak ; a gémtől vehette a szigonyt ; a patakmellék göd- 

 rétől, a víz apró tükrét falszerűen körülvevő nádtól tanulhatta a rekesz- 

 tést; a fától, a melyet a vihar a patak medrébe döntött s a mely a 

 vizet felduzzasztottá, de vízmentén apasztotta is, tanulhatta a dugást ; 

 végre a tó hínárja, mely a halat megkötözte, taníthatta meg a hálók 

 kötésére. 



A hal életének megfigyelése, az ezer jelenség és véletlen, a mely- 



Hermán O. A magyar halászat. 2 



