[8 BEVEZETŐ. 



nek az ember tanúja volt, ezek tanították őt a halászatra. Egybeve- 

 tette mindezeket másnemű tapasztalataival s kieszelte szerszámainak 

 sorozatait. Saját keze fogásával, a kitapogatással kezdhette, aztán át- 

 mehetett ősi barátjára, a fára, nádra, innen a vizek eldugására — nagy- 

 későn a tüske révén a peczekre, horogra és szigonyra. 



Nem történet ez — csak sejtés; a « talán » bizonytalansága! 

 Az első tapasztalatszerzésnek hosszú, rögös útja volt az, a melyen 

 a halászat fejlődött; az élet ezernyi ezer szükségének kellett közre- 

 hatnia, a míg fejlődésének csak legalsóbb fokozatait is elérte ; nagy 

 út, míg fölfedezte a kovaszilánk lerepesztését, hozzá a kötőanyagot 

 s elkészíthette a szigonynak legelső alakját. 



És milyen hosszú út lehetett az, míg a csontnak, a szarvas agancsá- 

 nak kiformálását megtanulta, míg reájött bizonyos növények rostoza- 

 tára, míg megtanulta a fonalkészítést, a hálók kötözését akkor, a 

 midőn nem hatott még a gyermek nyíló szemére, a serdülő ifjú ébre- 

 dező értelmére az emberi szorgalomnak és tudásnak végtelen tárgy- 

 özöne! Mert hiszen akkor csak a szűz természet mosolygott reá — 

 de rémítette is villámaival, dörgésével s más jelenségeinek megfog- 

 hatatlanságával. 



Mily hosszú út volt az, mely az embert az érezek fölhasználá- 

 sáig vitte ? 



És ha mégsem volt olyan hosszú az az út, legalább ott nem, a hol 

 az emberiséget osztályozó hatalom a viszonyok kedvező volta, köny- 

 nyítette meg az eligazodást? 



Hátha a bölcső korát élő emberiségnek legalább egyes részei, a 

 természeti viszonyok kedvező hatása alatt úgy fejlődtek, úgy okul- 

 tak, mint fejlődik és okul a csecsemő édes anyja szeretetén, gondos- 

 kodásán ? 



Ez a gyermek hallja a szeretet hangját s érzi hogy az ; — csak a 

 hangot hallja — a szót meg nem érti — és hangot ad ő is; gyö- 

 nyörködik benne, ismétli és ismétli. 



S a mint az anya szól, abból a tiszta gyermekszemből kitör az 

 eszmélet sugara; egész lénye ott csüng az anya mozgó ajakán — a 

 hangból gyügyögés, ebből érthető szó s mind értelmesebb beszéd 

 lesz — és bámulatosan rövid idő multán már kicsillan a gyermek 

 sajátossága, egyéni volta; — ■ az eszmék lánczolata, bizonytalanul bár, 



