28 BEVEZETŐ. 



lászember ugyanarra, a mire a szántóvető evvel a szóval él: «ki mint 

 vet, úgy arat». 



«A^ a hal a legszebb, a mely a hálóból kiugrik. » Ez egy általános 

 emberi tulajdonságot fejez ki ; — még az anyának is mindig az a leg- 

 szebb gyermeke, a kit a halál elragadott tőle. 



^Kivetette a hálóját » szép leány, szép menyecske — de a csú- 

 nyája is — a legény után, prókátor a per után, uzsorás áldozata 

 után — a legrégibb mesterségek egyike. 



((Hálóba került », ha t. i. a kivetés sikerült. 



«Horogra kerül » leginkább a legény a lányéra — azután ott ver- 

 gődik a házasélet szárazán. 



« Átkozott a hal a harmadik vízben. » Az első víz az, a melyben a 

 hal él, a második az. a melyben fő, a harmadik az, a melyet az ember 

 a halra iszik : megromlik a gyomra, azért átkozott az a víz ; a hal bort 

 kivan. Ez olasz barátok tanítása; de magyarember regulája is, 



((Zavarosban halászik. » Ez talán leginkább közszólás, mely a fon- 

 dorkodó haszonleséstől a szemenszedett csalásig festi a becstelenség 

 ősrégi mesterségét. 



(i Karó kö\t a potyka. » Mikor már a potyka a varsa karói közt van, 

 akkor biztos a veszte — az embernek is, ha nem vigyáz. Az alkalom 

 ezer karós varsával áll élete útján. 



((Csuka van a tóban », a házsártos, kapzsi, békétlenkedő ember, 

 mikor család, község, vármegye, ország nyugalmát zavarja; de a tevé- 

 keny is, mikor a restség pocsolyájában az iszapot túró emberpotykát 

 ösztökélni kezdi. 



Ez, a mesterségen kívül, a magyarember viszonya a halhoz. 



