I. A HALÁSZAT ŐSKORA. 



E könyv élén álló, az emberről és a halról szóló fejezetnek iránya 

 magában foglalja és kimondja, hogy a halászat az emberiségnek ősi 

 foglalkozásai közé tartozik. 



Mindaz, a mi a reánk maradt nyomokból ősrégészeti tekintetben 

 ismertetve van s a halászathoz tartozónak vehető, e foglalkozás ősi- 

 ségéről tanúskodik. 



A közkeletű «ókor» és « őskor » között mindenekelőtt meg kell 

 vonni a határt. 



A dolog természete szerint, a történelmi kutatás módszere tekin- 

 tetéből, a következő beosztás ajánlkozik: 



i. A tulajdonképeni őskor, mely még a földkéreg legifjabb ala- 

 kulataival összefügg, — természetesen a mennyiben emberi nyomot 

 mutat, — de sem felirattal, sem más, megfejthető jegygyei nem tájé- 

 koztat. 



2. Az ókor, mely feliratokkal és megfejthető jegyekkel kisebb- 

 nagyobb mértékben tájékoztat; beleértve azt a kort is, melyet klasz- 

 szikusnak nevezünk, tehát a rómaiak és a görögök korát. 



3. A barbárkor Európa tekintetében a népvándorlás kora, mely 

 bár számos, de néma nyomot hagyott reánk. 



4. A történelmi középkor és végre 

 y ki újkor. 



ki természetes, hogy ezek a korok, helyesebben korszakok, 

 egyenként is sokszorosan föloszthatók, ha arról van szó, hogy azok- 

 nak viszonyait, a maguk teljességében tárgyaljuk ; de itt csak egy 

 foglalkozási ág, a halászat történeti vázlata forog szóban, avval az 

 irányzattal, hogy a letűnt korszakok jelenségei viszonyba hozassanak 

 azokkal, a melyeket egy adott nemzet, t. i. a magyarság halászata nyújt. 



