AZ OSHALASZ NYOMAI. 



43 



is előfordul, a halászszerszám bőviben megvan, annyira, hogy kivá- 

 lóan halásztelepeknek tekinthetők. 



Erről egyebek között az is tanúskodik, hogy pld. Svájczban, a 

 robenhauseni czölöp-telepek talaját helyenként 6 — 9 cm. vastag réteg 

 borítja, mely merő halpénzből való. 



Azokban, a melyek a kőkorhoz számíthatók, találhatók azok a 

 lélekvesztők is, a melyek egy szál fából valók s tűzzel vannak kivájva, 

 kívülről pedig kőbaltával durván kiformálva; itt akadnak kőből, csont- 

 ból és szaruból való szigonyok, halpeczkek, horgok és horogsúlyok ; 

 sőt akadnak hálók, párák, húzó kötelek, kasok, varsák és vidra- 

 fogók is. 



Nevezetes, hogy a hálók kötés- 

 módja a mai (14. á.); sőt még a szem- 

 nagyság is — 5 mm. -tői 4'/ 2 cm.-ig — 

 az. Itt tehát már teljes halászat volt. 



Mindez együttvéve elégséges 

 arra, hogy ezeket a telepeket — a 

 konyhahulladékosokhoz viszonyítva 

 — újabb keletüeknek vegyük, mely 

 föltevés mellett az is szól, hogy a 

 míg az utóbbiakban, mint házi állat- 

 nak elfogadhatót, csak a kutyát ta- 

 láljuk, addig a czölöp-építmények- 



kel már kutya, ló, kecske, sertés, juh és kétféle szarvasmarha is 

 jár; sőt már a mezőgazdaság világos nyomai is megvannak, mert akad 

 búza, árpa, köles és len is, a mely utóbbiból a hálók készültek. Azok- 

 ban a czölöp-építményekben, a melyek a kőkorhoz számíttatnak s a 

 melyeknek szigonya, horga a 6, 7. és 11, 12, 13. ábrákon valók- 

 nak felel meg, bizonyos pereszlenfáR, magyar halásznév szerint fentők 

 is fordulnak elő, a melyek elsülyedt hálók és fenékhorgok fölke- 

 resésére használtattak (15 és 16. ábra). 



Ezekre a fentőkre a magyar halászat ősi elemeire való tekintet- 

 ből külön súly tartozik, a mint ezt a maga helyén kimutatjuk. 



Az ifjabb korba tartoznak azok a czölöp-építmények, a melyek- 

 ben már az érez, kivált a bronsz, szerepel. 



Ujabb időben Pulszky Ferencz fölvetette az eszmét, hogy az u. n. 



14. ábra. Hálókötő csat; a czolöpépitményekből 



