10 BEVEZETŐ. 



Kétségtelen, hogy ezt a nevet a magyar halász nem ismeri, és — 

 nem tekintve fülsértő voltát — már fölöslegességénél fogva sem veszi 

 be, mert ezt a halat a következő neveken ismeri : kardoshal, kard- 

 keszeg, kardahal, karda, garda, gardakeszeg, gargya, gyargya, gorda, 

 korda, gallakeszeg, lánakeszeg, kaszakeszeg, szabóhal, balatoni hering, 

 görbe paducz. 



Mi tűnik ki e sorozatból? Tudnunk kell, hogy e hal nyúlánk, 

 hasafele végig éles s az egész alak könnyedén görbe kardpengére 

 emlékeztet. A magyarázat önként kinálkozik : a népet az egész alak, 

 a has éles volta vezette a név megalkotásában, innen a kardkeszeg és 

 kopásai, innen a kaszakeszeg, a szabóhal ; a hal soványsága terem- 

 tette a heringet, görbülése a görbe paduczot, mert egyébként paducz- 

 szerű : tehát a népnyelv a hasonlatot követi s így alkot is. Ebből pedig 

 az is következik, hogy a nép eljárása megfelel annak a szabálynak, 

 a melyet a tudományos természethistória atyja, Linné, felállított, 

 kimondván, hogy a tárgyaknak elnevezése valamely tulajdonságra 

 alapítandó, a minek a mondott hal tudományos neve meg is felel, 

 t. i. Pelecus, a görög JitlexuQ, fejsze, tehát a hasfél élére czélozva ; 

 cultratus a latin culter, kés, az alakra czélozva. 



A második példa im ez. 



A legújabb halászati irodalom a hal úszószárnyait «pará»-nak 

 mondja, mely szóval a halász azokat az úszó fácskákat nevezi, a melyek 

 a kerítőháló fölét a víz színén úszva tartják. Ez a pára azonos a palló- 

 val, tehát átjáróval, hasonlat utján azért, mert a fácskák akkor, a mikor 

 a háló a vizet átfogja, a palló képét nyújtják ; bizonyítja ezt e fácskák- 

 nak számos neve : palló, pallóka, pala, palla, pálha, pára, póta, pluta. 



A párát tehát már ennélfogva sem lehet a hal úszószárnyára alkal- 

 mazni ; legkevésbbé pedig azért, mert a halat nem az úszószárny tartja 

 úszva — a hálóföle értelmében — hanem a fajsúlya : úszószárnya 

 rendeltetése szerint szakasztott az, a mi a madár röpülő szárnya: mind 

 a kettő a helyváltoztatás eszköze, működése, szerkezete szerint csavar 

 természetű, tehát egy elvre vezethető vissza. 



Ennek tehát szárnynak kell maradnia s a magyar halászember s 

 általában a magyarember szabatosan oldja meg feladatát, a midőn 

 mondja: « madárnak, bogárnak röpülő szárnya, a szélmalomnak hajtó 

 szárnya, a halnak úszó szárnya vagyon ». 



