A KÖNYV TÖRTENETE. -j 



A mint már említettem, mindenképen azon voltam, hogy csak 

 tisztán a magyar halászatot, még pedig leginkább annak tisztán népies 

 módját ismerjem meg, mert így remélhettem leginkább a sajátságok 

 fölismerését. 



Már eleve is két főcsoportra figyeltem, t. i. a pisztrángos vizekre 

 és azokra, a melyekben ez a nemes hal nem él. 



Magyar földön, azaz a Királyhágón innen, csupán a Szádellő 

 völgyben halászsza tiszta magyarság a nemes halat ; de halászsza az 

 egész Székelység, tehát itt kerestem az idevágó mesternyelvet ; a nem 

 pisztrángos vizek — folyók, tóságok, mocsarak és lápok — között 

 azokat választottam, a melyeken a törzsökös magyarság halászik. 



Ekképen mindaz, a mi a halászatra, t. i. annak módjaira, szer- 

 számjaira, fogásaira, szokásaira és mesternyelvére vonatkozik, s a mi a 

 szótárakkal és a történelmi anyaggal való egybevetésből származik, 

 teljesen önálló, eredeti kutatás eredménye ; és mindaz, a mi Petényi 

 kutatásainak eredménye, t. i. a halfajok elterjedése s azoknak némely 

 népies elnevezése, pontosan ki van tüntetve. 



A halászattal, szerszámaival és mesternyelvével, továbbá a halá- 

 szat történetével Petényi nem foglalkozott. 



Az egyenes kutatások arról győztek meg, hogy a magyar halászat 

 mesterszavait egyes ember még egy évtized munkája árán sem merít- 

 heti ki — nemhogy én, egy arasznyi idő alatt. A magyar folyók men- 

 tén, tóságok partján még a tőszomszédos helységek is a legmesszebbre 

 vágó eltéréseket tüntetnek föl, úgy, hogy a kutatásnak helységről- 

 helységre — sőt halászbokorról halászbokorra kellene történnie. 



Noha ezt tudom és érzem, nem rettenek vissza a könyv megírá- 

 sától, mert a gyűjtött anyag alapnak elégséges. 



Meggyőztek e kutatások arról, hogv a rétségek eltűnésével s az 

 ott űzött őshalászat kiveszésével már egész nyelvkincs enyészett el. 



Meggyőződtem arról is, hogy — mint mondani szoktuk — a tizen- 

 kettedik órában fogtam a munkához, mert a halászat általában, ősi 

 része pedig különösen, hanyatló, illetőleg enyésző félben van s e 

 hanyatlás, illetőleg enyészet, a nemzet legszentebb kincsét, nyelvét 

 éri a legérzékenyebben. 



Közvetetlen kutatásaimmal páros vonalban haladtak a történelmi 

 kutatások is, még pedig nemcsak a dívó irányban, mely a halászatot 



