A KÖNYV TÖRTENETE. } 



Ezek az iratok, mások közé keverve, Kubinyi Ferencz hagya- 

 tékával Báró Nyáry Jenő barátom birtokába kerültek, a ki észre- 

 véve, hogy engem Petényi érdekel, átadta nekem az iratokat; evvel 

 örök hálára kötelezett. 



Az iratok teljesen rendezve, magukban foglalják a Petén Yi-től 

 megfigyelt hatvanhét halfajnak és fajtának elterjedési viszonyait, a 

 hozzá tartozó százhetvenöt magyar népies elnevezéssel együtt, a mely 

 utóbbiakat már alkalmazni is kezdte.* 



Ez volt az ér kitörése ; mert legott eltökéltem magamat, hogy azt a 

 1715 halnevet összeállítom és kiadom ; sőt az értekezést meg is írtam.** 



De volt ezek között egy faj név, a mely iránt biológiai szempont- 

 ból kétségem támadt : a varsinta vagy vasinta, Balaton melléki halnév, 

 a melyen Petényi a Phoxinus Icevis halat értette, de megjegyezte, 

 hogy a halat a Balatonból nem látta. Tudtam, hogy ez a hal kizáró- 

 lagosan hegyi patakok lakója ; a dolog ingerelt s eltökéltem magamat 

 a helyszínén való utánjárásra. 



Evvel a forrás medenczéje megtelt s az ér elindult. 



Kerestem a halat Siófokon, majd Balatonfő táján, majd Kenessen, 

 s végre Tihanyban, a hol megkaptam s meggyőződtem, hogy Petényi 

 tévedett, mert ez nem a Phoxinus, hanem az Acerina cernua L., vagyis 

 a vágó durbincs volt. 



Siófokon ekkor szememet szúrta a soknemű halászszerszám ; kezd- 

 tem én azt jegyezgetni, s minthogy az egyes részek is érdekeltek, 

 hozzá fogtam a rajzoláshoz is. 



Az a sok magyaros mesterszó csak úgy csengett a fülembe ; — 

 eszme eszmét szült s egyszerre oly munkakedv — ■ mondhatnám, lelke- 

 sedés — szállott meg, mint még soha. 



Eszembe jutott, hogy a halászat az emberiségnek ősfoglalkozása, 

 hogy szerszáma, fogása a népismeret, az ősrégészet szempontjából 

 legalább is érdekes lehet ; mert hiszen ősfoglalkozások terén a nép 

 szívósan ragaszkodik mindenhez a mi ősi ; hátha egy-egy nyom elve- 

 zet oda is, a hol az irott történet eddig néma? 



Felötlött az is, hogy a magyar halászat hanyatlófélben van ; a rét- 



* Petényi jegyzeteit németül irta ; de sohasem feledkezett meg a népies elnevezé- 

 sekről, a melyeket látható szeretettel szedegetett össze. 

 ** Megjelent a Magyar Nyelvőrben. 



