XIV ELOSZO. 



nyok mégis régiek, és mint koholmányok is bizonyítják a halászat 

 fontosságát; a mi a jóhiszeműség útjára még külön is vezetett, az 

 azoknak az okiratoknak magyar szókincse volt, a melyet a történeti 

 mesterszavak és szerszámok szakaszai tárgyalnak. A többiekre nézve 

 «A könyv története » adja meg a felvilágosítást. 



A második szempontra vonatkozólag megjegyzem, hogy a könyv, 

 egész kiállítása szerint magyar ; papír, betű, a rajzok összessége itthon 

 készült A rajzok között még azok is, a melyek a világszakiroda- 

 lomban közkincset alkotnak — mint több ősi szerszám, ókori kép, a 

 kopjahal, gőtehal, czafranghal — önálló rajz alapján vannak beil- 

 lesztve ; sőt metszés szerint még az eredetileg CuviER-től származó 

 sügér-csontváz is magyar. A halászéletből merített képeket Jankó 

 János úr dolgozta ki s azokon az alakok többnyire élő emberek kép- 

 másai ; csupán a pákásztanya az, mely nem egészen a valóra van ala- 

 pítva és leginkább leírásokból, a művész és a magam emlékeiből telt 

 ki. A magyar szerszám- és halrajzok kivétel nélkül tőlem valók. 

 Lehet, hogy mindezeknek kikészítése a külföld műintézeteiben finom- 

 ságban nyert volna; de én igen szívesen találkoztam a Természet- 

 tudományi Társulat óhajtásával abban, hogy a finomságot a hazainak 

 alá kell rendelni ; sőt azt hiszem, hogy az elért eredmény teljesen 

 kielégítő is. 



Ezeken kívül még a következő mondanivalóim vannak ; sőt azok- 

 nak elmondása szoros kötelességem is. Minthogy a feladat legnyomó- 

 sabb részét természetszerűen a magyar dolgok kiaknázásában kellett 

 látnom s a rendelkezésemre álló idő egészben rövid volt, nem aknáz- 

 hattam ki kellőképen a világirodalmat, melynek összeszerzése — de 

 még felkeresése is — elháríthatatlan akadályokba ütközött. Én tehát 

 Rau Ch. összefoglaló munkájára támaszkodva mondottam ki azt, 

 hogy a történet előtti halászszerszám egy adott nemzet népies halász- 

 szerszámával nincsen összehasonlítva ; e meggyőződésben ma is élek. 



A midőn könyvemnek történeti része már ki volt szedve, Mattia 

 Butturini úr megtisztelt kitűnő művével, melynek czíme: «La pesca 

 nel Lago di Garda, studio storico e critico. Salo i88v», melynek 

 okirattára a XV. századon (1465) «Christophorus Mauro Dei gratia 

 Dux Venetiarum» halászati rendeletével kezdődik: elismerem tehát, 

 hogy helyi érdekű történet akad : még fontosabb s könyvemre is ki- 



