80 A MAGYAR HALÁSZAT ML' LTJA. 



De élő halászatunk e tavak tavait másképen magyarázza, más- 

 nak mutatja ki. 



Az okiratok során és ugyancsak a felhozott mesterszavakkal 

 szerves összefüggésben ezekkel találkozunk: «veiz, weyz, wyz. weyz- 

 hel, ikerweyz, coneweyzi, jákoweyzi, Andra weyzhele»; mind i 200-tól 

 1400-ig. 



Némely okirat meg is magyarázza ezt a «veiz» szót: így 

 1300-ban a pozsonyi káptalan levele mondja: «in aquis ad clausuras 

 piscium, quse vulgo Wei\ vocantur» ;^ 1397-ben a győri káptalan 

 levele «clausura piscium in aqua Saar, vulgo W>' n ~». Semmi kétség 

 tehát, hogy a vizekben valami rekesztések voltak, a melyeket a ma- 

 gyarság Veiz-nek nevezett. 



Ez elrekesztések mivoltát még közelebbről is magyarázza Olgyai 

 PÉTER-nek egyezkedési okirata 1303-ból, 2 ] melyben ez áll: ulaqueos 

 piscium vulgo zege vei vey^hel, » tehát halfogó tőrök, melyek közön- 

 ségesen %ege '] vagy vei^hely néven neveztetnek. 



Semmi kétség, hogy azok a folyókba és tavakba rekesztett kü- 

 lön alkotmányok nem voltak egyebek a mai vejs^énél, a magyar 

 halászoknál szerte dívó, nádból vagy vesszőből készült, falakat és 

 tévesztőket alkotó, halfogó szerszámnál, a melylyel egész folyókat, 

 tavakat átfognak, tehát elrekesztenek, ekként clausurák és laqueusok, 

 sőt capturák is; halastavak azonban semmi esetre sem. 



A magyar halásznak ma is van vejs^éje, még pedig külön ("ma- 

 gyar vejszéje» s helyét ma is vejs^ehelynek mondja. 



Döntő bizonyíték az is, hogy az okmányok írói kénytelenek vol- 

 tak a népies elnevezést fölvenni és hogy a vejsze a legősibb halászati 

 szerszámok közé tartozik. 



VÉSZ. 



A történeti fontosságai bíró mesterszavak sorában a «vész» is 

 helyet kér magának, azért, mert az okiratokban a halászattal kapcso- 

 latban a «lacuna» szóra is bukkanunk, mely néha a «zeygével» 

 (1430-ban) kapcsolatos; továbbá, mert hangban a vejszével való némi 



1] Cod. Dipl. VII, 2. p. 256. 

 2] U. o. X, 11, p. <;oi. 

 3] Lásd: Czége. 



