OKIRATOS TÖRTÉNET. 93 



A xii. század legnevezetesebb rendelkezése Kálmán király tör- 

 vénye, mely a halastavak ügyében intézkedik s a fölöslegesek eltör- 

 lését rendeli. 1 ^ 



E század i 1 38. évében kelt II. Béla királynak egy oklevele, mely 

 Szt.-Márton monostorról szólva, mondja, hogy két olyan helysége 

 van, a melyben halászok laknak. 2 ^ 



Ugyané királynak ugyanazon évben kelt okirata >- a halasvizek- 

 nek csatornával való táplálásáról szól, még pedig ismét a szent-már- 

 toni monostort illetőleg; szószerinti « ultra quem habetur fossatura 

 per quam trahitur aqua ad paludes ecclesise sancti martini. » Ezek 

 alkalmasint csatornával javított s így vejszésekké változtatott mocsa- 

 rak voltak, a mire a «palus» szolgáltatja az okot. 



Ugyanettől a királytól való s ugyancsak 1138-ban kelt az az 

 oklevél, 4] mely a helenbai halászokat a dömösi apátság iránt halszol- 

 gálmányra kötelezi. 



Igen nevezetes ugyané királynak ugyanazon évben kelt oklevele, 

 mely a Tápé melletti «vivariumról» szól, melynek Etei a neve ^ s a 

 melynek a dömösi egyház kizárásával, Csongrád-Dömös népe nyeri a 

 jogot; a szöveg im ez: «Juxta villám Tapai est vivarium, quod dici- 

 tur Etei, in quo vivario tertiam partém debent habere vires Cerug- 

 dienses, si claudere velint cum Demesiensibus, exitus et reditus faucis 

 vivarh ; si claudere voluerint, nullám partém habebit » t. i. a dömösi 

 egyház. Ebből a végtelenül érdekes okiratból megtudjuk, hogy a ma- 

 gyarság központi telepein szabad halászat volt, mert itt Csongrád és 

 Dömös férfiairól van szó s hozzá van téve:-«ha rekeszteni akarnak » — 

 si claudere velint — nyilván tehát tetszés szerint. 



Semmi kétség — szerintem — abban, hogy ez a vivarium egy 

 mesterségesen is vízzel táplált halászóhely volt, melyben a magyar 

 vejszével halásztak s a melybe — szerkezeténél fogva — a hal, akár 

 felülről, akár alulról jöjjön is, okvetetlenül belékerül. Ez a magyar 



1] «Similiter decrevimus, piscinas, Monasteriis et Ecclesias datas alias quidem red- 

 dere, sed necessarias quotidiano Fratrum usui relinquere, nullás verő, nisi superfluas 

 aufferre. Corp. Juris, I. Cap. 16. lib i. p. 147. 



2] Horváth J. i. h. 



5] Ortvay, i. h. p. 5^8. 



4] Lásd a LÖrténelmi rész utolsó fejezetében. 



5] Cod. Dipl. II, p. 105. 



