IÓ A MAGYAR HALÁSZAT MÚLTJA. 



A REGI HALASTO-GAZDASAG. 



A magyar halászat történeti vázlatának, úgy a mint azt eddig 

 kifejtettük, nagy és szerves hiányai vannak, melyek a további fejte- 

 getések során csak kis részben pótolhatók. Nem találkozunk a szer- 

 számoknak egész sorozatával, különösen pedig a mesterséges halas- 

 tavak kezelésével a meghalászás és benépesítés tekintetében. Erre 

 nézve a Nádasdi- és RÁKÓczi-féle adatok egyedül állanak ; de nem 

 elégségesek. 



Csak a teljes elhanyatlás korszakából van egy utasítás, mely sok 

 badarság között okos dolgot is mond. 



Okos benne az, hogy a halastóra rátartós, a halnak ivás idején 

 való megkimélését megokolja, az ivadék számára külön tavakat ajánl, 

 a téli lékezésre tekintettel van. 



Az nyilvánvaló, hogy ez az utasítás német forrásból ered, a mi 

 abból tűnik ki, hogy az angolnát is tárgyalja, a mely pedig a magyar- 

 ság halászó helyein csak elvétve, mint nagy ritkaság fordul elő, lévén 

 ő az Északi-tenger szülötte s így a Duna-Tisza folyóerezetében idegen. 



A forrás im ez : « Calendarium oeconomicum perpetuum, » mely ma- 

 gyar nyelven látott napvilágot Kassán 1720-ban, később Győrött 

 1753-ban. E két kiadásban a halastóra vonatkozó regulák kiegészítik 

 egymást s lényeg szerint a következők : 



Januarius. Bódog asszony hava. Ha újév napján a nap tisztán és 

 világosan fényeskedik, az esztendő hallal bővelkedik. Ebben és az 

 jövendő hónapban az halastókban, a kiken víz nem foly által, ha 

 béfagytanak mindennap lékelek, hogy meg ne fúllyanak az halak 

 benne. 



Februarius. Böjt elő hava. Halastókat halakkal megrakni utolsó 

 fertályon. Az Csukák Szt. Mátyás nap táján júvnak. 



Március. Böjt más hava. A halastókbúi az apró halakat kifogni, 

 és máshová tenni, hogy nőjjenek, első fertállyán az holdnak, avagy 

 hold tölte előtt. 



Húsvéttól fogva Szt. Jakab napig mindenféle hal ívik, azért ez idő 

 alatt nem kellene öreghálókkal halászni, hanem a nagy vizekben, a hol 



