A REGI MAGYAR HALÁSZAT KEPE. 14! 



nézve, a midőn a hal nagysága is meg volt határozva; így IV. Béla 

 király 1238-bah kelt levele szerint a helenbai halászok kötelesek vol- 

 tak a dömösi monostornak hetenkint szerdán, pénteken és szomba- 

 ton, a nagy böjtben pedig mindennap harmincz-harmincz halat beszol- 

 gáltatni s az egyes hal 4 araszra volt meghatározva. 

 A piaczon járt a köteles halak után : 



1 . Egyes fris, vagy sós viza után 1 pondus ; 



2. Két tok után 1 pondus; 



3. Minden kikötött bárka után két nagyobb hal; 



4. Sóshal után «masánként», vagyis minden kötés után 1 uncia. 

 Volt osztozkodás község és uraság közt : a község a kifogott hal- 

 nak három, az uraság egy negyed részét kapta. 



Kálmán király törvénye rendelkezett a monostorok halastavai- 

 ról : «Similiter decrevimus, piscinas, Monasteriis et Ecclesiis datas, 

 alias quidem reddere, sed necessarias quotidiano Fratrum usui relin- 

 quere, nullás verő, nisi superfiuas auferre. »* 



Az orvhalászatot egyházi átok, gúzsbakötés és pénzbírság sújtotta. 



Ez a régi magyar halászatnak okiratokból s az élővel való össze- 

 hasonlításból merített képe. Rámondhatjuk, hogy részletesen kimű- 

 velt szervezet, a melyhez fogható egyáltalában kevés van. 



És ez csak a « köteles halászat ! » 



E mellett léteznie kellett a ma is élő «kis halászatnak" is, annak, 

 mely a kuttyogatóval, kosztos és fenékhoroggal, hosszú keczével, 

 szigonynyal s más szerszámmal dolgozott, a melynek ősi voltáról a 

 halászszerszám története nem egy adatot fog elősorolni. 



Hogy ez nem volt köteles, ennek bizonyítéka az, hogy az okira- 

 tok nem emiékeznek meg róla. 



De hogy volt, ezt — ősi szerszámán kívül ■ — ■ Nádasdy Tamás- 

 levelezése bizonyítja. Ez a derék, igazi magyarember, kivel csak az 

 imént ismerkedtünk meg, kedves éltepárjával kijárt a pisztrángos 

 patakhoz s belé vetette az «inót», azaz pisztránghorgot; szíve Orsi- 

 kája pedig a kifogott nemes halat mindjárt ott, a természet ölén. 

 « hanta be az tejbe és úgy laktanak véle». 



A kis-halász, a Pusztaszer körül lakó minden rendű halászszák 



* Corpus Juris. 1749. I. Cap. 16. lib 1. p. 147. 



