OSI ELEMEI. I49 



A halászatra ez nem illik reá teljesen, a mi e foglalkozás ter- 

 mészetéből önkényt folyik is, a hol t. i. a fa természetszerűen nagy 

 fontossággal bír s épen ezért bírhatott a legrégibb korszakokban is. 



Ha a lekelő kőszakóczákat tekintjük, a melyek közfelfogás szerint 

 a legrégibb halászszerszámok közé soroltatnak, legott felötlik a kér- 

 dés: mi következett azután, mikor az ősember a kőfejszével léket 

 ütött a jégbe? mivel halászott? horoggal, szigonynyal, hálóval? Erre 

 nincs biztos felelet. 



Ezenkívül láttuk azt is, hogy a csont, illetőleg szaru, mindig nagy 

 szerepet játszott, éppen a legrégibb korszakban is. 



A fa, az elpusztult ; de bizonyos, hogy a kőfejsze nyele csak fa 

 lehetett, a csontszigony nyele azonképen. 



Nem menekülhetünk attól a föltevéstől, hogy a fa, a nád a leg- 

 régibb korszakokban is nagy hivatással birtak a halászatban, már 

 azért is, mert a dolog természeténél fogva az u. n. rekesztő halászat 

 követelheti magának az ősiség kérdésében a legelső helyet. 



Elállani a hal útját s bizonyos irányokba terelni : ezt a termé- 

 szettől, az áradó pataktól, folyótól', a dagadó és apadó tengertől 

 tanulhatta az ember s a verés, a vészlés eszméje annál könnyebben 

 jött eszmekörébe, mert a fa, a nád könnyen idomítható s e tulajdon- 

 ságot észrevehette. Hiszen már a tűz révén is szükségképpen meg- 

 ismerkedett az anyag tulajdonságaival. 



És a faneműek ősi használata mellett szól maga a jelen is, mert a 

 rekesztő halászat mindenütt dívik, valóságos v'dághalás-ai ; a fa a 

 halászatban, mint iparban és népfoglalkozásban mindig első helyen 

 szerepel. 



Igaz, hogy a messze multakban nyoma veszett, mert múlékony 

 anyag. 



És mi az a rekesztő halászat ? 



A vizet elterelik természetes medrétől s ez utóbbit elrekesztik, 

 úgy, hogy a benne lévő hal szárazon vagy oly kevés vízben marad, 

 hogy kézzel kifogható; ez &duga; minden bizonynyal ősrégi mód. 



A vizet egész szélességében, vagy részben, sűrűn levert husángok- 

 kal vagy nádfalakkal átfogni s így a halat « falhoz szorítani » : ez a vesz- 

 tés, verés, illetőleg a c^ége. 



A husángokból vagy nádból alkotott rekesztő falat előbb öblöze- 



