A VARSA. 



159 



hogy neve a régi okiratokban előfordul, s a vele való halászás joga 

 adományozás tárgyát is képezte, a mint ez már a mesterszavak között 

 föl is volt említve. 



A füles-forma kétféle: tömött fonású, csíkokra; és ritka kötésű, 

 mindenféle halra ; alkalmasint az utóbbi az, a melyet a régi okira- 

 tok ansa alatt értenek. 



A legszebb kötésű s olyan, hogy de- ső- 



rék hal is kerülhet belé, az, a mely a 

 Krasznán — Kis-Majtényban — dívik 

 (43. ábra) a hol igen ősi ízű halászat 

 él, több oly szerszámmal, a melyen se 

 fonal se szög ; sőt a mely tisztán vesz- 

 szőből és háncsból készül. 



Itt S% a varsa szádja vagy taraja, a 

 melyen a hal betéved ; taraján van a 

 fül, a melytől latin neve (ansa) ered ; 

 V a vörcsök, a melyen áthaladva, a 

 hal a tömlöczbe (71 kerül belé, a hon- 

 nan többé nem szabadulhat, mert a 

 tömlöcz fara csóvával van bedugva. 



A varsa átmenetet képez a rekesztő 

 halászattól a mozgóhoz s többféle al- 

 kalmazása dívik. Behelyezik folyókba 

 partmentében, néha halterelő verést is 

 alkalmazva hozzá; vagy tavakban nád- 

 üstökök átjáróiba; rendesen éjszakára 

 rakják be, reggel pedig kiemelik s ez 

 a kiemelés az okiratokban előforduló 45 - ábra - Fülesvarsa - 



«elevatio ansarum». 



Ezek a szerszámok azok, a melyek valóban történetiek s termé- 

 szetüknél fogva csak ezek lehettek adomány tárgyai, mert helyhez 

 kötve, az ellenőrzést, a jogélvezet e főfeltételét, lehetővé tették. 



Az, a ki a halászati jogot élvezte, jelen lehetett, vagy kirendelhette 

 emberét, valahányszor a c^ége kamzsahálóját kiemelték, a ve]s~e kür- 

 tőjét merítették, a parsakat kiemelték: tudta hol és mily időben ke- 

 resse embereit, mert a szerszám helyhez volt kötve. A mozgó hala- 



