IÓO MAGYAR TÖRTÉNETI HALÁSZSZERSZÁMOK. 



szat kevésbbé volt alkalmatos erre, mert az eltagadásnak tágas tért 

 nyitott. 



A mozgó halászatra nézve nem döntött a szerszám, hanem a terü- 

 let; adományoztattak halásztanyák — alkalmasint mindig a legjobbak, 

 úgy hal, mint meghalászás tekintetében — s a halászás módja az ellen- 

 őrzés módjával együtt a jogélvezőre volt bízva ; gyakorolhatta, a mint 

 tudta; az adományozás e neme mint «piscatura» vagy «piscatio» 

 szerepel az okiratokban, tehát tanyahalászatot, a gyalommal vagy 

 öreghálóval valót jelentett, a mint ez már a szóegyeztetés szakaszá- 

 nál ki is volt mutatva. 



De ezeknek a rekesztő szerszámoknak még más jelentőségük 

 is van. 



A kőből rakott c\ége, kivált ha kapujába nem varsa, hanem csak 

 ágnyaláb van betéve, hogy a hal összetörje magát, valóban őstörté- 

 neti kezdetlegességű ; majdnem teljes biztossággal fogadhatjuk el, 

 hogy ősi korból eredve maradt reánk. S szorosan véve a rekesztő 

 halászat többi alkotmánya — a még a varsa is, mihelyt verésekkel 

 van ellátva — a kő-czégének csak fejlettebb változata. 



Ezek tehát a maguk összességükben mindenesetre ősrégészeti 

 jelentőséggel is bírnak. 



