I70 



ŐSRÉGÉSZETI HALASZSZERSZAMOK. 



igen talpasokra és csúcsosokra nézve (1. 45. ábra 1.), a melyekről né- 

 mely régész azt tartja, hogy azok főzőedények alá lábaknak hasz- 

 náltattak, a mi azonban nem valószínű, mert az őskori főzőedény az 

 alak lényege szerint egészben véve megfelel a mai « fazék » hasas for- 

 májának, mely a köznépnél szerte dívik s melynek hasas volta nagy 

 területet nyújt a szabadon égő tűznek, tehát előmozdítja a fölforrást 

 s szükségtelenné teszi a lábakat. De a dolog természeténél fogva 



49. ábra. Háló- és horogkövek. — i. Tihany; 2. és 7. Szeged; 4. Petrahó ; 5. és 6. Körös-Tarcsa 



3. Csongrád. 



is a kövek talpas volta indokolva van azáltal, hogy a kopás épen a 

 talpas részre esik leginkább s a hol e hálókövek korunkban megtar- 

 tották az őskori alakot, pld. Körös-Tarcsán, ott megmaradt azoknak 

 talpassága is. 



Tapasztaljuk ma is, hogy a nyers-terméskő, csak kissé megválo- 

 gatva ma is szolgál a halásznak ; hogy a vizek fenekének természetéhez 

 képest az őskori és a mai hálókövek is két főcsoportra oszlanak, t. i. 

 a pogácsa alakúakra vagyis galacsérokra (44. ábra 5.; 45. ábra 2.; 

 46. ábra 1.2.; 48. ábra 7. 9.), a melyek iszapos fenekű vizekre szol- 



