HÁLÓ- ÉS FENÉKHOROGSÚLVOK. 



17 



/' y 



;i. ábra. Csontkorcsolyák. 



A különbség tehát az, hogy a keczecsont sohasem, a korcsolya 

 mindig lapba futó kopást tüntet föl. 



Ezeken kívül akadnak az őskori csontok közt a lónak felső láb- 

 szárai is, a melyek lapba futó kopást mutatnak s a konczfőt lapjában 

 átjáró nagy lyukat tüntetnek fel. Ezek alkalmasint a jégszánkók tal- 

 pai alá voltak czövekelve, hogy a meg- 

 terhelt szánkó annál könnyebben járjon. 



Egyáltalában a magyar kecses egész 

 fölszerelése rámutat az őskorra. 



A kec^e bónéfája (52. ábra F) két 

 hatalmas kec^ekövet (T) visel ; két erős 

 tükörháló (R) közt van a finom léhés ; a 

 kecze inán 9 szárcsont (L), felváltva 

 egy-egy turbukólommal (O) a súlyozó; 

 a léhés két hosszú farkba fut ki. A 

 kecze járuléka az egy fatörzsből vájt 

 lélekvesztő (5 3. ábra), melyen K a ki- 

 lincs, a melybe a cziklony vagy kalló- 

 szíj (Z) van befűzve ; ez fogja át a 



mankós evedző nyelét. A kec^e (Ke) a tartókötélnél fogva a csökbe 

 (Cs) van akasztva. Gondoljunk hozzá egy tagbaszakadt magyar ha- 

 lászt, ki jobbjával, °°-ba kavarva, úgy evedz, hogy a lélekvesztő oldalt 

 halad a folyásban, baljával pedig kormányozza a kec~ét) oly kép ez, 

 mely ősiségében ritkítja párját. 



A keczével való halászás részletezése nem e helyre való. 



A lószárcsont, mint súlyozó, még egy hálónemen, a Szegeden dívó 

 kerítőn ■ — némelyek szerint pinty-hálón — ■ is dívik. 



Ez a háló (54. ábra) 1*5 méter szélesség mellett 6 — 8 m. hosszú; 

 mind két végén van apacscsa (A), a fölén párás (P), az inán lószár 

 csontokkal. Ez kishalászok szerszámja, a melylyel két ember a 

 kiöntések szélvizein kerítve halász. 



Evvel a hálósúlyok — ■ a mennyiben ősrégészeti szempontok alá 

 vonhatók — le vannak tárgyalva ; de mielőtt merőben más irányba 

 térnénk, helyén lesz érinteni a párákat, a melyek a súlyokkal ellen- 

 tétesek, amennyiben a háló fölét úszva tartják. 



A párák, a melyek minden kerítőhálónak szerves tartozékai, rend- 



