[86 ŐSRÉGÉSZETI HALÁSZSZERSZÁMOK. 



Ezek szerintem nem mások, mint őskori halász tűcserék, a melyek- 

 kel a halakat zsinórra fűzték, hogy a mig a horgászat folyt, a vizben 

 tarthassák, a horgászat végeztével pedig fris állapotban hazaszállíthas- 

 sák. A halaknak fölfűzése akként történik, hogy a zsinórt a szirony- 

 fedelék alatt befűzve, a szájon kihúzzák, ezt pedig az erős, nyúlánk 

 tű nagyon megkönnyíti. 



Ez mindenesetre ősrégi gyakorlat, a melyre az embert a hal sikos 

 volta mellett a szironyfedelék folytonos nyiladozása tanította meg. 



És ez a gyakorlat ma is él ; ott pedig, a hol a horgászat a népnél 

 el van terjedve, mint Szegeden, Komáromban, Csongrádon, a fűző 

 tű tü^sér vagy fü^ér név alatt közhasználatban van s részint vasból 

 (3.) részint fából (4.) való. 



Ha a mai tűzséreket az őskoriakkal egybevetjük (1. 2. 3. +) 

 szembetűnik a jellem egyneműsége is. 



De az őskoriakra vonatkozólag nem feledhetjük el azt sem, hogy 

 egy részük a háló kötésénél is használatos lehetett ; mert eddig leg- 

 alább az őskori telepeken nem akadt oly hálókötőtű, a mely a mai- 

 nak megfelelne, t. i. fonallal meghányható vagy megtölthető lenne ; 

 így valószínű, hogy ősidőkben a hálókötés egyszerű tűvel járta, a 

 mikor természetesen a fonalat gyakran kellett toldani; sőt úgy lát- 

 szik, hogy az ősi magyarság is így készítette hálóit s innen származik 

 a régi okiratokban található « háló-varrás » mesterszó, mely a körül- 

 írás szerint nem a háló összeállítását — állítás — hanem kötését 

 jelentette. 



}. A FKNTŐK. 



Már az általános őstörténeti részben volt alkalmunk a fentőkkel 

 való megismerkedésre (lásd 1^. és 16. ábra), a melyek a legősibb 

 czölöpépítményekből kerülve, eleintén csak mint «pereszlenek» — 

 Quirl — szerepeltek az irodalomban, míg végre a kutatók az élő 

 használat során kiderítették, hogy ezek az elveszett fenékhorgok föl- 

 keresésére szolgáló halász szerszámok voltak. 



Ezek az őskori jentök — szegedi nevök szerint katkák — úgy az 

 Arve folyó halászainál dívók is, kicsinyek, egyáltalában nem nagyob- 

 bak azoknál a pereszleneknél, a melyeket konyháinkban az étel- 

 nemüek habarására használnak. 



