'9 2 



ŐSRÉGÉSZETI HALASZSZERSZAMOK. 



hogy legősibb soron nyaklószigonynyal él, mely — mint ilyen ■ — 

 jellem és használat szerint egyedül áll. 



A 74. ábra 2. égy Szendrőről való nyaklószigony, melynek hét ága 

 van s mindenik alapjában oly módon szakás, mint a kőkorból 

 kimutatott kétágú svéd nyaklószigony (1. 72. ábra 1.). 



A 74. ábrában 1. bemutatott hid- 

 vég-ardói nyaklószigony még kez- 

 detlegesebb, a mennyiben ágai (8) 

 gereblyeszerűen tompák, végig si- 

 mák, tehát sem szúrok, sem fogasok, 

 hanem ütés útján roncsolok. 



Ezek a szigonyok rendkívül ér- 

 dekesek, mert, noha berendezé- 

 sük meg van okolva azáltal, hogy 

 kavicsos vizekben használtatnak s 

 ezért hatékonyságukat a hegyességre 

 építeni nem lehet — mert hiszen ez 

 a hegyesség legott megtörne a ka- 

 vicsokon — mégis azt tapasztaljuk, 

 hogy hasonló viszonyok között — ■ 

 péld. a Székelyföld igen kavicsos vi- 

 zeiben — egészen más jellemű szigo- 

 nyok használtatnak, a mint ezt majd 

 a maga helyén látni fogjuk. 



A szigony természetéből kiin- 

 dulva, a Bódva menti halászság az 

 egyedüli, a mely a halat nem « szúrja » , 

 nem « dobja », nem « sújtja », hanem 

 saját szavával élve — és találóan élve 

 — lenyakalja. 



Lássuk most már a legközelebbi fokozatot, t. i. a szúró szigonyok 

 között a kétáguakat. 



Az a régi vasszigony (72. ábra 2.), a mely az összehasonlítás alapjául 

 szolgál, mint mondottuk, a Mojgrád melletti lelethelyről való s állító- 

 lag római. 



Azonban tagadhatatlan, hogy Neptunus, mint a vizek istene, min- 



74. ábra. 

 Szendrói nyakló- Hidvég-ardói nyakló- 



szigony, szigony. 



