202 



ŐSRÉGÉSZETI H ALASZSZERSZA M OK. 



hogy három jókora kéve teljék belőle, ezeket a mocsárfűzből csa- 

 vart gúzszsal megköti, két dorong közé fogja, csúcsos végüket gúzszsai 

 összefoglalja s készen van az ő vízijáróműve, melynek tisztes formáját 



a 85. ábra mutatja. 



Mire ez a jószág készen van, a csikasz 

 tolórudat ragad a kezébe, bedönti a nád- 

 tutajt a vízbe, reá áll a vastag végére s vigan 

 tologatja a csikkasok és lápkutak tájára. 



A mint láthatjuk, már ennek a kezdetle- 

 ges járóműnek is megvan az orra és a fara — 

 éles és tompa vége — - és természetes, hogy 

 a tologatásnál ennek is az orra jár elöl. 



De még ennél is van kezdetlegesebb 

 járóm ű az erdélyi részek egyik zugában, 

 már az u. n. Mezőségen fekvő Apahida ná- 

 das és részben ingólápos taván, a hol egy- 

 szerűen az ingólápnak egy leszelt darabja 

 szolgál a vejszés kárászhalász járóműve gyanánt. 



Ezek után áttérhetünk a lélekvesztők legfőbb magyar alakjaira, a 

 melyek kétfélék. 



Az egyik törzsalak a Balaton «bödönhajója», mely mindig tűzzel 

 is van vájva; a másik a folyókon dívó «csónyik». 



S$. ábra. Nád-tutaj 



S6. ábra. Balatoni bödönhajó. 



A Balaton bödönhajója kétféle s mind a két alakja tölgyfából való ; 

 keresztmetszete szerint vastag körtealakú, orra hegyes, magasra felálló. 



Az egyszerűbb az, a melyet a 86. ábra tüntet föl. Ez magyarán 

 mondva suta, mert a fara elkerekített; hossza 3 m. — egy, legíölebb 

 két embernek való ; a balatoni kishalász szerszámja, melynek egyetlen 



