2ü6 



ŐSRÉGÉSZETI HALASZSZERSZAMOK. 



kai tölti ki úgy, hogy egy keskeny járó — igazi « macskajáró » — kelet- 

 kezik ; ez a lábó. 



Úgy a mint a lábó mellett csíkos víz jelentkezik, vagy a lábót 

 vizén át kell folytatni, kihagyogatja a kashelyet, vagyis olyan keresztbe- 

 futó rést készít a lábon, hogy a csikkas taraját beleszoríthassa s az 

 « átszálló » csikót a kasba keríthesse. 



Ezeket az átszálló pontokat tisztogatja. 



Az ingólápon lápkutat vág, hogy a csikót oda szoktassa s a be- 

 rakott kasba keríthesse. 



A csikasz ember főszerszámja, melyre roppantul rátartós, mert erős 

 fegyvert is lát benne, a kaszúr (91 . ábra), a melyet már a nádvágók so- 

 rában említettünk is. Ez a kaszúr egyenes 

 ágban származéka a « kasza orrnak » . ezen a 

 soron « vérrokona » a «kaczornak», mely a 

 magyar szőlősgazda kezén van, édes test- 

 vére pedig a Fertő melléki «koczérnak», 

 mely ott halász kezén dívik. 



Hogy mindezeknek szülőanyja a ka- 

 sza ,* az bizonyos s onnan van, hogy a 

 magyarság a kasza anyagát legelső sorba 

 teszi, mikor vágószerszámhoz való kell, 

 nemcsak, hanem mikor egyáltalában va- 

 lami «finum» szerszámra van szüksége. 



Nagy is annak a becsülete, a ki a ka- 

 szát meg tudja válogatni. Ott látjuk őket 

 a vasárus boltban féltérdre bocsátkozva, előttük egy kő, mellettők 

 egy rakás kasza, melyet azon a kövön egyenként megpengetnek s 

 nincs az a « zongorahangoló", a ki pontosabban összelesse a húrok 

 hangját, mint az a kaszásember a kaszáét; mikor azután kettőben 

 megállapodott, ezt egyszerre penegteti meg s azt választja, a mely 

 olyan tisztán szól, mint az « angyalok sarkantyújának a taréja ». 



Mikor ez mint kasza elkopott, elvásott, a falu kovácsával elvá- 

 gatja a fokát, a melyből a «legfinumabb» horog készül, a pengéből 

 pedig kaszúr lesz oly fölszereléssel, a mint azt a 91. ábra mutatja. 



* A kasza különben nem magyar, hanem szláv szó. 



