A VIZAHOROG. 2 I 7 



rá van erősítve a nyárfa vagy vörösfűz úszó s egy horog ina i 20 — 200 

 olyan horgot visel, a minőt a ioó. ábra ábrázol. 



Evvel a hosszú szerszámmal — több sorban is átfogják a vizet a 

 Wolga és a Duna táján egyiránt; elsülyesztik s természetes, hogy a 

 horog ekkor úszik s a víz sodrában libeg. A horgon semmi csali nin- 

 csen, de nem is kell, mert az úszófa elégséges arra, hogy a vonuló vizát 

 vagy tokot figyelmessé tegye. Ez ennivalót sejt az úszófában, bekapja, 

 kiköpi; megharagszik, hogy csalódott, vagdos a farkával s beleüti vala- 

 mely horogba s rajtavesztett. Legtöbbször a farkuknál fogva vesztenek 

 rajta e halóriások és bámulatos, hogy, ha a horog csak a bőre alá 

 hatolt is, az a hatalmas erejű őshal veszteg marad, nem szakad ki — 

 mintha abban az őskorban, a melyből reánk öröklődött, minden lény 

 sokkal érzékenyebb lett volna, mint a minő a mai. 



Evvel végére értünk a magyar népies halászszerszám ősi elemei- 

 nek, s ha e tárgyalással nem nyertünk többet, mint azt, hogy a halá- 

 szat, mint ősfoglalkozás felé ezentúl nagyobb figyelem fog fordulni : 

 eleget értünk el — töretlen utakon is. 



Rekeszsze be e könyv első részét a magyar fonalnak, a pontynak, 

 ősi felfogású képe (107. ábra) a mint azt a rangos halász állóbárká- 

 jának pofadeszkáján láthatjuk (p) és a mint azt, kaszapengéből készült 

 bicskájával, a komáromi vándorhalász szegény laptárosa a farhám ma- 

 takjára ékesen kivéste (M). 



A néprajzi halászszerszám ismertetésével, mely keleti vonatkozá- 

 sainak során a magyarságnak történeti szerszáma is, be van végezve 

 a könyv első, vagyis történeti része. 



A második részben, mely a magyar halászszerszám járásával, vagyis 

 a halászattal, a mint ez ma él, azontúl pedig még a halászat életképei- 

 vel is foglalkozik, még akadni fogunk történeti elemekre, a melyek- 

 ben azonban a helyi szokás színe az uralkodó — így Rév-Komárom 

 és Tihany önálló tárgyalásában — s a melyek inkább csak például 

 akarnak szolgálni arra, hogyan kellene kutatásainkkal helyről-helyre 

 haladni, hogy a történetírás feladatát legalább megközelítsük. 



A szerszámjárás, úgy a mint ma dívik s a mennyiben még valóban 

 népies, lépten-nyomon bevilágít a magyar halászszerszám ősi ele- 

 meibe; sőt merem mondani, hogy sokszorosan világot vet az őshalá- 

 szatra a szó általános értelmében is. Még most is tisztán érzem, hogy 



