2] 2 



HIGVIZEN VALÓ HALÁSZAT. 



Van ennek változata is, mely tökéletesen papucsalakú; a mi a 

 papucsnál a fej, az ennél a bocskorvarsánál a derék és tömlöcz; a mi 

 pedig a papucsnál a hátrafelé szabadon kinyúló talp, az e bocskor- 

 varsánál az úgynevezett vés^lés, mely a víz fenekére és a rekesztő 

 kőrakások vagy a czége karjai közé kerül s egyfelől arra való, hogy 

 kövekkel megrakva a szerszámot helyt tartsa, másfelől arra is, hogy 

 lejtősen beállítva, a víz sodrát szaporítsa s így a halat erővel is a töm- 

 löczbe ragadhassa. 



Ez a rekesztés kizárólagosan patakokban dívik. 

 A többi czégével már a történeti rész foglalkozott. 

 A patakokon dívó rekesztő halászatnak, kivált a székelységnél 

 szerte dívó neme a duga (iii. ábra, Di, mely abból áll, hogy a 

 halászemberek olyan helyeken, a hol a talajalakúlás 

 megengedi, felül s az anyamederből kiindulva, 

 mellékárkot vagy medret ásnak (.n, természetesen 

 meghagyván egy kellő gátat, hogy a víz egyelőre be 

 ne tódulhasson. Ezt az árkot, lefelé haladva — ■ lásd 

 a nyilat, mely a vízmentét mutatja — a mennyire csak 

 lehet folytatják, mert minél hosszabb ez, annál hosz- 

 szabb a később eldugható anyameder része is, tehát 

 annál több halra van kilátás. Végre az új medret 

 bevezetik az anyamederbe (/>). A midőn ez készen 

 van, akkor visszamennek a kiinduló ponthoz s az 

 úgynevezett eldugáshoz látnak, mely abban áll, hogy d táján előbb 

 kövekből emelnek gátat s ezt utóbb gyeppel tömörítik, mire a víz 

 természetesen dxb irányban az új árokba tér, az anyamederben (Ai pe- 

 dig elfogy s így ázott tartózkodó pisztráng és pérhal, ingola és botos 

 kölönte könnyen felszedhető. Látjuk, hogy a duga az eldugástól ered. 

 A midőn a halászok a prédát felszedték, ismét az anyamederbe 

 eresztik a vizet s ekkor az árok marad szárazon ; mikor pedig gon- 

 dolják — úgy két-három hét múlva — , hogy a dugásos helyen a hal 

 megint megtelepedett, újra halásznak. 



Érdekes, hogy ha sűrűn dugnak, a patak halai megismerik a 

 veszedelmet és hosszú időn át nem mennek az anyameder elrekeszt- 

 hető részébe. így a Hargita hegység egyik legpompásabb pisztrángos 

 vizében, a Bucsinpatakban, mely sok helyen dugásos volt, [884-ben 



in. ábra. Dusra. 



