REKESZTŐ HALÁSZAT. VARSA. 



} 



halászván, a dugásos helyeken egyetlenegy pisztrángot sem fogtam s 

 az a gyönyörű zsákmány, a melyet útitársammal* ejtettem, kizáróla- 

 gosan a patak derekából, vagyis a dugák közötti szűzmederből került; 

 amott igen meglátszott, hogy gyakran dugdostak. A rekesztő halászat- 

 nak ez a neme rendkívül kártékony, igaz halászhoz nem méltó gyáva 

 mesterség, mely határozottan eltiltandó. 



A vejsze már a történeti részben szerepelt s itt csak annyit emlí- 

 tünk, hogy szerkezet szerint van állandóbb és silányabb. 



Az állandóbb leginkább tóságokban 

 dívik, a mikor a halász a lés~át, a pel- 

 letért, az udvart, a kürtői, a kaput, a kis- 

 és nagykotrőc^át, a fejet válogatott anyag- 

 ból — nádból, vesszőből — gonddal köti, 

 hogy az éven át is használható legyen. 

 Kora reggel, vagy alkonyatkor ladikra 

 száll, magával viszi a szakot vagy meregy- 

 gyűt fi 12. ábra) a melylyel a vejszefőbe 

 vagy kürtőbe nyúlva kiszákolja a bele- 

 tévedt halat s rendesen a ladik fenekére 

 dönti ki. 



A meregygyűnek vagy száknak a ha- 

 lászember sok hasznát veszi. Szolgál a 

 vejszénéi, a bárka körűi, a tanyahúzásnál, 

 a fenékhorognál, a piaczon ; részei ím 

 ezek : S% szára, A ágasa, b feje vagy haj- 

 toványa, a mely, mint külön darab, két 

 végével az ágashoz van kötve. 



A silányabb vejsze a tavaszi, mely áradásokon dívik s csak addig 

 szolgál, a míg az áradás tart s ott pusztul el a nyár, ősz és tél folytán, 

 ha pásztorgyerek nem tüzeli fel. 



Mikor ezt a tavaszit állítják, valóságos remeklést visznek végbe a 

 helyi viszonyok kiaknázásában. A bokor, apró sziget, az ártéren álló fa 

 mind arra való, hogy lészát takarítsanak meg vele, mert egy ilyen tavaszi 

 vejsze sokszor több száz méternyire rekeszti el a vizet s minden hato- 

 dik-tizedik méterre feje is van s rengeteg munka az, a melyet az ilyen 



112. ábra. Szák vagy meregygyü. 



* Diemár Károly kir. ügyészszel 



