REKESZTŐ HALÁSZAT. SEGEDSZERSZAM OK. 



239 



E végre összefogja a nádat, bojtos végét megtöri s úgy összedug- 

 dossa, hogy egy kis petrencze támad (117. ábra); ezt nevezi verse- 

 babának, mely arra való, hogy a varsát napközben ráboríthassa és 

 kiszáríthassa. 



A mikor ennyire van, kitűzi a napot, a melyen a varsákkal kiszáll 

 s kezdi a halászatot. De előbb még meg kell ismerkednünk a varsája 

 szerkezetével is. 



A magyar-velenczei tóságban dívó varsa egyhagyású — két káva- 

 kö^ számíttatik egy hagyásnak — ■ s 

 hosszában is kávás, úgy hogy min- 

 dig szilárd feszítésű, a mint azt a 

 1 18. ábrán láthatjuk ís. 



Van tölcsérszerűen bemélyedő 

 vörcsöke ( V) , melyet két madzag 

 feszít befelé ; karója, a mely a varsa 

 szádja felől van kikötve, a letűzésre 

 való, s alul kihegyezett, különben 

 csak amolyan természetes husáng, 

 nehogy a halat elriassza. 



Az egész szép formájú, igen jó 

 kötésű halászszerszám, mely dicséri 

 mesterét, ki a hálókötőtűt, béczét 

 és a venyigét, a melyből a kávák 

 készülnek, ügyesen tudja forgatni. 



A halászatra való első kiszálláskor, három-négy emeletben is fel- 

 rakja a ladikra varsáit, a rúddal tologatva, igazi halászember büszke- 

 séggel halad a tó tükrén a nádasok csapásai felé, a versebabák tájára. 



A kiszállás, estve felé történik, mert a varsákat mindig éjszakára 

 rakja be ; reggel feljárja, kiemeli s a versebabára borítja, hogy estig 

 kiszáradjanak. 



Ha a varsában hal csapkolódik, akkor leoldja azt a madzagot, a 

 mely a vörcsököt feszíti, mire ez a szádon kidűl s a hal kihull ; de leg- 

 többször a vörcsökön át rázogatja, szedegeti ki. 



Igen szép látvány, mikor kárász, czompó, sügér, pirosszárnyú 

 konczér — itt veresszárnyú keszeg — csuka, ponty és dévérkeszeg 

 együvé kerül a varsában, mert a tavi halak mind teliszínűek; a mi 



1 1 S. ábra. Egyhagyású varsa. 



