240 



HIGVIZEN VALÓ HALÁSZAT. 



119. ábra. Varíás bárka. 



vörös, az vérvörös, a mi rezes, az sötét aranysárga, a mi zöld. az teli- 

 zöld itt. 



A fogott halak a ladik rekeszébe kerülnek s minthogy mind ke- 

 mény életűek, gondra nem szorulnak. 

 Varsáit feljárva, mi mindig kora 

 reggel történik, oda rudal a halász 

 a falu bárkarakodójáho?, a hol a 

 ládaalakú haltartók a parthoz közel 

 ki vannak kötve, kiválasztja az eladni 

 való halat, melyet a bárkába gyűjt (119. ábra), a többit haza viszi, 

 hol az asszony ráteszi a kezét, mint a halászember konyhájának ren- 

 des járulékára. 



A bárkának van retesze, hogy lakattal elzárható legyen ; oldala. 



fedele csupa kerek lyuk. 

 hogy a víz járhassa. 



így járja az nap nap után 

 a varsásoknál s csak annyi 

 a változatosság, hogy a nem 

 halászó is megkívánja a ha- 

 lat, elküldi a feleségét, lá- 

 nyát a bárkákhoz, hol min- 

 dig akad halászember, a ki 

 jó szóért és kevés pénzért 

 szolgál egy kis fris, eleven 

 hallal s azt az igazi « halász- 

 fonttal » (120. ábra) magya- 

 ros ráadással kiméri. 



Ez a halászfont, mint lát- 

 juk, egy kisebbszerű, régi 

 szerkezetű körtés-emeltyüs 

 mérő; a hal befogadására 

 pedig a mcrós-jk 1 m 1 szolgál. 

 Rendesen csütörtöki na- 

 pon, estvefelé népesedik meg a bárkarakodók tája. 



A halásznépség erős fonású, csinos formájú, öblös kasokat szál- 

 lítgat ; a szák készen van ; a nagy « halászfont » , melylyel pár mázsát 



120. ábra. Halászfont. 



