242 



HICA'IZEN VALÓ HALÁSZAT. 



[gen kitűnő szerszám a székelységnek u. n. hálóvarsája, melyet pisz- 

 trángra és pérhalra használnak (123. ábra). 



Különösen eredeti a kávák egybefoglalása, mely sohasem kötés 

 utján, hanem csévésen történik, t. i. egy jó ujjnyi hosszú bodzából kiütik 

 a belet, a kávavesszőt kellőképen meghajtják s két végét a csévébe 

 dugják. Rajzunkon S~ a szád, V'-a vörcsök — székelyesen versek — , 



T a tömlöcz, F F a két feszítője. Az 

 egész úgy van kiszámítva, hogy mihelyt 

 a feszítőfát beillesztik, kifeszül a varsa 

 és a vörcsök is. A vörcsök feszítő mad- 

 zagján rendesen egy éles fapeczek ta- 

 lálható, a melyre csalit, legtöbbször 

 gilisztái — székelyesen hernyót — . rit- 

 kábban csirkebelet tűznek. 



A hol a patak nagyobb kövek kö- 

 zött csörtet tova, ott éjszakára beállít- 

 ják a varsát szádjával a víz mentében, 

 mert a pisztráng és a pérhal mindig víz 

 ellenében haladva táplálkozik. A varsa 

 farát kővel szorítják le. 



Ezek a magyar dobvarsák, a me- 

 lyeknek rendesen nincsen ugyan velők 

 szervesen összefüggő terelő készülé- 

 kükbe nem mindig anélkül valók. Ezek- 

 kel halászva, a halászember kihasználja 

 a legcsekélyebb körülményt is. Nád- 

 üstökök, bokrok, zsombékok, kövek 

 alkotta természetes átjárók kedvesek 

 előtte s a hol ilyen nincs, ott a veréshe\ 

 folyamodik, mely nádból vagy vesszőből kötött s lesulykolt falazat, 

 tehát lészaszerű. 



Am írjuk le itt még a többi varsát is, a mely terelők nélkül szű- 

 kölködik, hogy azután a második csoporthoz nyúlhassunk. 



A mosztonga-halász a csukavarsánál (124. ábra) sem tagadja meg 

 furfangját: ennek is elől-hátul készít bejáró vörcsököt. Ez a varsa 

 válogatott fűzvesszőből nagy gonddal van kötve; vörcsöke ; V) kijár. 



