KERÍTŐ HALÁSZAT. ÖREGHÁLÓ. 26 I 



Eddig az öreghálóval való halászat leírása leginkább Rév- Komá- 

 romra támaszkodott s illó dolog, hogy ezt a részét a halászbokorral 

 fejezzük be. 



A révkomáromi teljes halászbokor hatos ; egy mestergazda, egy 

 első mester és egy középső legény, egy laptáros alkotja. Ez elegendő 

 ott, ahol könnyű a halászat ; de a hol sebesebb a víz, egyenetlen, bok- 

 ros, szakadékos a part, ott még két suhanczra van szükség; az egyik 

 a vic^i (vic^elaptáros), a másik a faityúlaptáros. A viczi, farhámot 

 vetve magára, tartani segíti a laptárosvéget ; a faityúlaptáros egy kurta 

 doronggal halad a parton s a tartókötelet átvetegeti az akadályokon ; 

 a dorong neve «kurtula», a mívelet tehát « kuriulá^ás » . 



A mikor a nyargalóapacs már megközelítette a- partot, a legény- 

 ség pedig kiugrál, hogy a kihúzást megkezdje, a fattyúlaptárosnak 

 szoros kötelessége a kurtulát eldobni s a húzásban segíteni ; még oda 

 kell ám futnia, azért némely helyen « futosó » az ő neve. 



Ezek a bokrok osztozkodnak. A szerszám a gazdáé s így övé a 

 nagyobb rész is. Hetenkint számolnak le. A kifogott hal árából min- 

 denekelőtt kifizetik a közös költséget; a maradék pedig kilencz 

 részre oszlik s minden legénynek egy kilenczedrész jár; az első 

 legénynek ezenfelül egy kilenczednek a fele ; a többi a gazdáé. így 

 van ez Komáromban. 



A gazdával szemben a legénység javára szolgál az. u. n. léhéshal 

 is, t. i. az az apróbb hal, a mely menekülni akarva, a háló szemébe 

 akad, halásznyelven «a szemben megnyaklik». 



A mióta a Duna néptelenedik, még a megfogyott halászbokrok 

 is csak igen kemény munka árán jutnak a valóban sovány falathoz s 

 a legény örül, ha osztozkodáskor két-három forintja jár ki. 



Az pedig nagy ünnep, a mikor beüt a « szöröncse » , mázsás öreg 

 viza vagy tok kerül a hálóba. Ezt mindig a laptáros érzi meg, mert 

 az ő kötele mindig olyan feszes, akárafölajzott húr. A mint azt a ránga- 

 tást megérzi, a melyet a bukkoló viza vagy tok a hálónak rontva 

 végez, földerűi az arcza s torkaszakadtából kiáltja: «Hááál váán!!» 



No, van erre dolog! Úgy nekidűlnek a kijáró kötélnek, hogy 

 majdnem orrukkal szántják az anyaföldet, csakhogy partra hozzák a 

 nyargalóapacsot ; és mikor a bekerítés teljes, oly apróra szedegetik 

 a hálót, hogy semmi hiba sem lehet. Minden szem rámered a háló 



