2Ó2 



HIGVIZEX VALÓ HALÁSZAT. 



fölére s mikor a körön belül felbuggyan a víz, mint valami óriási 

 forrás, akkor ideje van a hurkolásnak. Az öreglegény kötelet ragad, 

 hurkot köt s begázol a vízbe — térdig, mellig — , kezével tapogat a 

 vízben, hogy kitapogassa a hal fejét; mikor rájött, víz mentében simo- 

 gatja s nagy óvatosan úgy rákeríti a hurkot, hogy épen a kopótyú és 

 hónaljszárny közé kerül ; de még nem szorítja, mert előbb jó távolra 

 kell húzódnia, nehogy a hal — neki vadulva — ■ megcsapja farkával. 



De mikor már kellő távolban van, meghúzza a kötelet, odaugrál 

 az ifjabb legény, a viczi, a fattyú s ekkor hiába vergődik már a « Duna 

 óriása », hiába korbácsolja farkával a vizet: rajtavesztett. 



Mikor igen nagy a hal, a négyes bokor sokszor nem bírja a hálót 

 kihúzni, mert rettentő erő lakozik abban a pánczélos testű óriásban. 

 Az ősi szokás az, hogy ilyenkor a szomszéd bokor segítségre siet. 



14S. ábra. Halászhajó. 



Ilyenkor ered meg a halászember szava ; ilyenkor beszéli el apróra, 

 fogott-e már ekkorát, melyik esztendőben, meg hogy kikkel járt 

 akkor, azok merre szakadtak, és ki az, «a kit az úristen nyugosztal- 

 jon)) — no néha meg is verjen; no meg, hogy mégis csak ennyi 

 mázsa, meg ránk is fér s hogy a részből jut az asszonynak köntös, 

 meg ez, meg az. 



A lassú folyású, kanyargó Tisza helyen-közön kiszélesedik; 

 örvényeinek mélysége titokzatos ; feneke sok helyen iszapos, azért 

 ide lapüsköves, hozzá hosszú és mély háló kell. Az örvényhalá- 

 szatra sokszor 24 m. mély (széles) hálót használ a Tisza-menti ha- 

 lászság. 



Ennek a rengeteg hálónak már egy hajó nem elég ; van tehát 

 kettő. A halás^hajó 1148. ábra) a hálót vivő főhajó, hosszú, lapos, 

 széles orrú és széles farú vízi járómű, rendesen négy ülőpaddal s a 

 hálónak szánt két padolattal. Az egyik padolatra (O) rakják a háló 

 inát, azaz súlyozott részét, a másikra (P) a párás fölét ; a háló 



