292 HIGVIZEN VALÓ HALÁSZAT. 



járómű messzire megyén, mert mindig hazafelé halásznak, t. 1. messze 

 kezdik a térítőtől, hogy reggel, halászva, közel érjék az otthont. 



Mikor már a kiszemelt pontra értek, pihenés nélkül hozzálátnak 

 a kerítéshez. 



E végre a dereglye beveszi az egyik húzókötelet, a laptár a magáét 

 a felülfekvő apaes keresztköteléhez köti s ezt az apacsot a dereglye 

 beveti a vízbe, a laptár tartja. 



Ekkor a dereglye evedzősei bevágnak a vízbe, a párások és ina- 

 sok kihányják a hálót s a kormányos tágas félkörbe vezeti a F járó- 

 művet. E kihányás alatt a laptár helyt marad. Mikor a háló elfogyott, 

 a dereglye még egy darabig ereszti a húzókötelet s a kormányos oda- 

 kiált a laptár felé : Hú ! 



Erre dereglye és laptár egymás felé igyekeznek, úgy, hogy a gya- 

 lom mindinkább félkör alakba jut; kellő pontra érve, a dereglye 

 kiveti a macskát s így a vizén megköti a hajót. Mikor a két hajó 

 összeért, a laptárt oda kötik a dereglyéhez s legénysége beszáll az 

 utóbbiba. 



Ekkor a hálótól úgy 300 méternyire vannak, mert ennyi a húzó- 

 kötelek hossza. 



Ekkor a húzóköteleket a dereglye csigájára vetik, s a csigát for- 

 gatni kezdik. Minthogy pedig a dereglyét a macska tartja, a csiga 

 minden forgása közelebb hozza a hálót, s összébb is. 



Mikor a két apacs a dereglyét elérte, akkor a háló teljesen kört 

 alkot, melynek kerülékében a hal fogva van. 



Ekkor felhúzzák a két apacsot a dereglye hálópadjára s kezdik a 

 hálót kiszedni, gondosan ügyelve, hogy a két szárny egyformán jöj- 

 jön ki, mert ettől függ, hogy a hal, megérezvén a veszedelmet, a 

 káta felé tartson s beleszoruljon. 



A kihúzás egyenletességét a magyar-velenczei gyalmon a lógók, 

 Keszthelyen a felepóták, Tihanyban a tú-sérkö teszik lehetővé, a 

 melyek a gyalom szárnyának bizonyos részét, felét, harmadát mu- 

 tatják. 



Az egyik szárnyat szedő párás mindig is kiáltja: Első lógó! fele- 

 póta! vagy illetőleg túzsér! És ha a második szárnynyal még nem 

 jutottak a megfelelő jegyig, akkor « öss~evarják» , azaz nem szedik 

 tovább azt a szárnyat, a melynek jele már kijött s várnak, míg a 



