300 HIGVIZEN VAI.O HALÁSZAT. 



alakulataihoz képest sokszorosan módosul. Hol egy, hol két szál 

 kötélre vetik ki a hálót; sokszor úgy is, hogy egy embert kitesznek 

 a partra, ki ekkor az öregháló laptárosénak dolgát végzi; sokszoro- 

 san a macskát kivetve, a víz színén is húznak tanyát ide nem értve 

 a «látott halat», a mely egészen különálló.* 



A kerítőhalászatnak vége felé sietünk, a midőn még néhány szer- 

 számról megemlékezünk, a mely a gyalom körül használatos, bizonvos 

 vizeken dívik s ott a hal természetével meg van okolva. 



A hol t. i. a kerítöhalászat sok turkáló halra, mint kárászra, czom- 

 póra, keszegekre számít, ott igen lényeges dolog, hogy a háló ina 

 minél tovább járjon a víz fenekén, nehogy a halak alatta átbújhas- 

 sanak. Hogy ez lehetővé váljék, a magyar halász furfangos esze két- 

 féle szerszámot talált ki. Az egyik a Latorcza menti villája 1187. 

 ábra A), a másik a Fertő és velenczei tő körül dívó csig a { 1 87. ábra B . 



A Latorcza menti villa fa mindenesetre az eredetibb; egyszerű- 

 ségénél fogva, mely azonban czélszerűséggel is jár, mondhatjuk, hogy 

 ősi jellemű. Mindössze egy fiatal tölgyfácska. mely villásan fejlődött, 

 melynek törzse a nyelet (N), ágasa a hajtoványt \H\ adja ki. Az ágas 

 töve az, mely a gyalom húzóköteleit megfogja (T), együtt tartja és a 

 víz feneke felé le is szorítja, természetesen a hálóval, melynek ina 

 (I) ennek folytán a víz fenekén halad. 



Ez az érdekes szerszám a Latorcza torkolata táján dívó kisebb 

 gyalmoknál igen jó szolgálatot tesz; teljesen elégséges. 



Más a Magyar- Velenczén és a Fertőn dívó ínnyomó szerszám, 

 melynek mind a két helyen « csiga » a neve s a melyek közül a 187. 

 ábrán B a Fertőnél dívót mutatja. 



Itt D a derékfa, egy erős karó, mely a víz mélységéhez képest 

 3 — 4 m. hosszú, Magyar-Velenczén épen fenyőgerenda, felső végén 

 egy keresztlyukkal, a melybe a csiganyomó jár, egy husáng, a melyet 

 a halász megfog, hogy a szerszámot a víz fenekére lenyomhassa ; 

 C. C a kettős, vastengelyen forgó csiga, melynek árkában [a] a húzó- 

 kötél fut; ni. ni két süvegformára kereszteződő vashajtovány, az ú. n. 

 mentő, mely arra való, hogy a hálót távol tartsa a kiálló, keresztpecz- 

 kes tengelytől (/, /), nehogy a háló a csigára tekerődjön, ú. n. rétessé 

 csavarodjon. 



* Lásd : «A látott hal» alatt. 



