III. EMELŐ HALÁSZAT. 



Az emelőhalászat leginkább szegény ember dolga s csak némely 

 része található a rangosabb kerítőhalász kezén is. mint időleges fog- 

 lalkozás. 



Oly vidékeken, a hol csak kisebb vizek vannak, az emelőhalászat 

 szolgáltatja a piaczra a halat, szövetkezve — természetesen — más 

 halászati módokkal, a melyek együtt véve, az öreghalászattal szemben, 

 a «kishalászat» fogalmához tartoznak s a melynek mívelői sokszor 

 valóságos «ezermesterek». 



Az emelőhalászat legnagyobb részben parti halászai s csak kevés 

 szerszám az, a melyhez ladik — legtöbbször az egy fatörzsből vájt 

 lélekves^tö — szükséges. 



Lényege az, hogy kávákra kellőképen kifeszített különböző háló- 

 zatok víz alá meríttetnek, hosszabb ideig benhagyatnak s azután meg- 

 felelő emeltyűvel lehető gyorsan kiemeltetnek. 



Némelyik már a kávákra való kifeszítés módja által kanál formára 

 bemélyedő háló ; másoknál a bemélyedés az emelés következménye, 

 a mennyiben a kávák engedve hajlanak s így a háló zacskószerűen 

 bemélyed. 



Egyike a legérdekesebbeknek mindenesetre a 190.- ábrán leraj- 

 zolt, elég sajátságos alakú háló, melynek valóban törzsökös formája 

 van s a mely Európa nyugoti részében, úgy látszik, nem ismeretes, 

 mert a legjobb halászati könyvek sem emlékeznek meg róla ; de van- 

 nak szóbeli adataim, a melyek szerint ez a háló Közép-Ázsiában dívik.* 



Ezt a hálót legelőbb Komáromban láttam, hol a neve « viliing '». 

 Ez a németesen hangzó mesterszó igen megzavart, mert az ázsiai jel- 

 lemmel sehogysem fér meg. 



Később Szegeden és Tápén akadtam e szerszámra, hol «villik»- 

 nek mondták ; ugyané nevet viselte Szentesen a Bökény körül lakó 

 Körös-halászoknál. 



A midőn azután a Latorczához mentem, s hogy Záhonyba mehes- 

 sek, Csap felől a Felső-Tiszán kompon kellett átvetődnöm, a záhonyi 



* Lóczy Lajos barátom állítja, hogy Klímában látta. 



