EMELŐ HALÁSZAT. jO<^ 



megmagyarosodott német halászság szájában a «tápli» nevet viseli, 

 mely a német «Stich-Taupe» névtől ered. 



A billeghálónak ez a változata kizárólagosan u. n. pellc~ö szer- 

 szám — ■ amennyiben t. i. azok az apró halak, a melyeket a horgá- 

 szatnál csalinak használnak, Komárom táján «pelle» nevet viselnek — 

 tehát tulajdonképen a horgászat tartozéka; de határozottan emelő 

 háló. 



A Dunahalász rendesen bárkarakodók, és kikötő helyek körűi 

 szedi csaliját, mert tudja, hogy az ott megcsendesedő vizet az apró 

 halak szeretik, ott csapatosan « pipálnak », vagy lesik a víz színe fölött 

 tánczoló, le-lecsapó apró rovarokat. Gyönyörű látvány, a midőn a 

 halász szúrva meríti alá hálóját s véletlenül seregre bukkanva, kiemeli : 

 az apró küsz, garda, keszeg halacskák úgy megvillognak, mint csak a 

 színezüst; vergődésük szinte megkápráztatja az ember szemét. 



191. ábra. Tápli. 



A billeghálónak még egy más változata is dívik a magyar vizeken, 

 mely azonban szerkezet szerint ismét kétféle, még pedig magyar — 

 Szeged körül — és alkalmasint szász eredetű az Olt mentén. Az 

 utóbbi tájakon dívó teljesen megfelel annak, a melyet német halá- 

 szati művekben «Hamen» és helyesebben «Scheerenhamen»* néven 

 találhatunk s a melynél a feszítő rudak a fogóvégen csakugyan olló- 

 szerűen kereszteződnek. És noha a magyar változatnál a keresztező- 

 dés nincsen meg, neve Szegeden mégis « ollóháló)), a. Székelyföldön 

 «sel?haló», nyilván zsebalakjától. 



A szegedi ollóhálónak (192. ábra) van Jaja ( FF) és pec~ke (P), 

 melynek ágas vége az egyik rudat úgy fogja, a mint ez a rajzon lát- 

 ható ; nyele a másik rúdra vetett gúzsban minél szorosabban jár s a 



* Handbuch der Fischzucht und Fischerei von Bencke, Dalmer, v. d. Borne 1886. 

 p. 602, Fig. 497. 



Hermán O. A magyar halászat. -° 



