ALLITOHALASZAT. 



V9 



a vápákat és rnorotvákat, a melyekről tudja, hogy nem gyökeresek; 

 ott beteszi a hálót, mely úgy, a mint fonalzata megszívja magát, lassan 

 alásülyed ; ekkor lehetőleg széthúzza. 



A háló így a czötkénypótáknál fogva úszik, még pedig szabadon, 

 mert nincs kikötve. Ez a betevés estvefelé történik s a halász éjen át 

 ott hagyja a szerszámát. 



A hal odaér a hálóhoz, a háló enged s épen ez való arra, hogy 

 a hal akár szironyfedelékével, 

 akár hónaljszárnyával beleakad- 

 jon a háló szemébe, a mi vergő- 

 désre, ránczigálásra készti. Ek- 

 kor már veszve van, mert minél 

 jobban hánykolódik, annál jobban 

 bonyolódik a hálóba. Az erős hal 

 így magára szedi az egész hálót, 

 de nem bír szakítani, mert a háló 

 mindig enged. 



Reggel kiszáll a halász, szét- 

 néz a vizén s már a czötkénypó- 

 ták összekuszált volta megmondja 

 neki, hogy préda esett. 



A marázsaháló majdnem sza- 

 kasztott olyan, mint a métháló s 

 csak annyiban különbözik, hogy 

 a czötkénypóták ráklábakho? van- 

 nak kötve, azaz nem a háló fölé- 

 hez, hanem az innen kiinduló kettéoszló madzagokhoz ; 

 felállítása más. 



A marázsaháló fölállítását a 20^. ábra magyarázza. 



Kell hozzá két mará^sakaró — egyike itt van (K) ; a két karó 

 között van kifeszítve a mará^sapalló, vagy mará^saderék, egy erős 

 zsineg (M), melyre azután reá vannak fűzve a czötkénypóták, a mint 

 a rajz mutatja. 



Ha a háló igen hosszú, a derekát itt-ott beszúrt nádszálakkal 

 támasztják meg. 



A háló egyébként minden súly nélkül való és öregszemű, úgy, 



ábra. A marázsaháló fölállítása. 



és hogy a 



