HUROKVETO HALÁSZAT. 



A tapogató legközelebbi rokona a borító, vagy — fehérmegyei 

 tájszólás szerint — buréttó (221. ábra). 



Ez majdnem félgömbös harangalakú s szépen egyesített nyolczas 

 kávára feszített hálóból való, felül megfelelő nyilassal; ezen át egy 

 nem egészen két méter hosszú rúd van kötve, mely nyélnek szol- 

 gál. Világosan látható, hogy ez tulajdonképen az ősi tapogató- 

 nak fejlett formája; s bár kezelése kissé több erőt kivan, ez 

 elenyészik avval a haszonnal szemben, a mely a nyél hosszaságában 

 rejlik. A halász evvel a borítóval kevésbbé riasztja a halat, mint 

 a nyél nélkül való tapogatóval, a melyet csak kar-távolságnyira 

 állíthat be a vízbe, holott a nyeles borítót, lábaitól számítva, közel 

 három méterre vetheti be, tehát biztosabban lepi meg a halat. 



222. ábra. Fertővidéki tapogató. 



Érdekes jelenség, hogy a tapogatónak e fejlett formájával leg- 

 inkább oly tóságok körül találkozunk, a melyeknek nagy kiterjedésű 

 szélvizeik vannak, a hol tehát a halászatnak ez a neme már a termé- 

 szeti állapotoknál fogva is jelentőséggel bír. így a 221. ábrán bemu- 

 tatott borító aVelenczei tó körül használatos; az ellenben, a melylyel 

 a tapogató-halászat tárgyalását berekesztjük s a mely válogatott 

 vesszőkből való (222. ábra), a Fertő magyar halászságánál dívik. 



IX. HUROKVETŐ HALÁSZAT. 



Itt ismét oly szerszámmal van dolgunk, a mely egyszerűségével 

 szinte reákényszerít, hogy őskorinak vegyük. 



Ez a szerszám a csapóhurok (223. ábra), mely jobbára gyerek- 



Herman O. A magyar halászat. -- 



