^8 HÍGVIZEN VALÓ HALÁSZAT. 



szerszám ugyan, de Győr táján — kivált Pinnyéden — - halászemher 

 kezén is megfordul. 



Ehhez nem kell egyéb, mint egy könnyű, két vagy harmadfél 

 méter hosszú bot — legtöbbször a népszerű « babkaró » is megteszi — , 

 a melynek végébe a válogatott lószőrből sodrott, 10 — i í cm. nyílású 

 hurok van kötve. Ez a szerszám kizárólagosan csukára való s a hír- 

 hedt rablóhal természetéhez van alkalmazva. 



A csuka t. i. megfekszik, azaz sokszor órán át is veszteg áll fejjel 

 víz ellenében, közel a víz színéhez s lesi a prédát ; ebben a megfek- 

 vésben oly makacs, hogy a parton megjelenő embertől sem riad meg. 



A csapóhurok a halnak e tulajdonságára van alapítva s a halász 

 így jár el : Mihelyt a halat észreveszi, jóval a hal feje előtt beereszti a 

 hurkot a vízbe s a víz folyását felhasználva, azon van, hogy a hurkot 

 a hal feje tövére úsztassa; ekkor hirtelen megrántja a botot, a 

 hurok a kopótyú táján összeszorul s a hal kivethető. Ha a csuka egy- 



223. ábra. Csapóhurok 



szer megfeküdt, húszszor, harminczszor lehet a hurokkal elhibázni a 

 nélkül, hogy megriadna. 



A csukának csapóhurokkal való halászása Európa nyugatán is el 

 van terjedve — Németországban az u. n. « Hechtschleifen» — sa 

 tudományban érvényes közfelfogás szerint a legősibb halászati módok 

 közé tartozik. 



X. SZIGONYOS HALÁSZAT. 



A magyarság szigonyos halászata teljesen megérdemli, hogy e 

 könyvben tüzetesen tárgyaltassék. Nemcsak fogás szerint való külön- 

 félesége, hanem a szigony nagy változatossága — legfőképen azon- 

 ban az körülmény teszi érdemessé a tárgyalásra, hogy a halászatnak 

 ez a neme határozottan leáldozó félben van. 



Sok vidéken immáron csak is:en öre°" halász emlékezik a szi- 

 gonyra. A vizek megváltoztak s ezen a soron kimaradtak a szerszámok 

 is. Nem egy vidéken — ■ így a Balaton melléken — ■ a szigonynyal 



