364 HÍGVIZEN VALÓ HALÁSZAT. 



mind, hogy napközben megszáradjanak s így estére annál alkalmato- 

 sabbak legyenek. 



A kikötőhorognak egy másik, különösen Tápén dívó neme a 

 lábó-horog (245. ábra), a melynél már a kabaktök — ■ röviden csak 

 «kabak» — a lopótöknek egy kurtanyakú fajtája szerepel. Itt (Kri a 

 karó, mely a partba van leszúrva; C~ könnyen szakadó czérna, a 

 melynél fogva a kabak a karóhoz van kötve. Maga a kabak Í/Ci föl 

 van kantározva, vagy kasornyázva s e kantárból indul a kurta ín a 

 patonynyal és horoggal együtt. Ez a lábóhorog is harcsára, csukára 

 való és rendesen fel van halazva, vagy meg van békázva. Ezt a szer- 



Lábö-horog. 



számot is estve rakja a halász ■ — leginkább a Tisza holt ágazataiba — , 

 reggel pedig utána néz. A midőn a hal bekapja a horgot s rajtaveszt, 

 természetes, hogy rángat ; rángat pedig mindaddig, a míg az a vékony 

 czérna, a melynél fogva a lábóhorog ki van kötve, el nem szakad ; 

 a midőn pedig ez bekövetkezett, a hal szabadon rohan a horoggal, 

 alámeríti a kabakot, mely azonban mindig felszállani törekszik s 

 végre is kifárasztja még a legerősebb halat is. Ez kitűnő szerszám, a 

 melyen sokszor igen nagy halak fogódznak meg, olyanok, a melyek 

 más kikötött, igen erős horoginat is kettészakítanának, a mi a lábó- 

 horognál lehetetlen, mert a kabak folyton enged, folytonosan húzza s 

 evvel fárasztja a halat. Végtére is a hal reájön, hogy akkor fáj leg- 



