3óó 



HIGVIZEX VALÓ HALÁSZAT. 



szállhat a víz fenekére, hanem úgy közepes mélységben lebeg s vagy 

 fel van férgeive, vagy fel van halazva, békázva. Világos, hogy mihelyt 

 a hal bekapja a horgot s rángatni kezd, megszólal a kolomp, a kabak 

 pedig bukdácsol, a halász tehát biztos abban, hogy még ha el is 

 alszik, furfangos szerszámja a kellő időben költi fel. 



A kikötőhorgászatnak legderekabb mesterszerszámja a tökös- 

 horog; a vele való halászat «tök után való»-nak neveztetik. 



A szerszámnak fő alkotó részeit a 247. ábra mutatja, hol T egy 

 derék, érett tök, mely fel van kantározva s a melyből azután a 60 — 80 

 méter hosszú horogín vagy horogderék — egy erős kenderzsineg — 

 indul. A tök kantárától vagy kasornyájától az első horogpatonyig 

 terjedő ínrésznek «tökeres%» a halász-mesterneve. A patonyok, illető- 



247. ábra. Tökös horos 



leg horgok körülbelől méternyire vannak egymástól s körülbelől fél- 

 méter hosszúk, a mikor tehát az ín kifeszül, a horgok egymást nem 

 érhetik el, nem bonyolódnak. A tök után való halászat különösen az 

 Al-Dunán dívik ; csalija pedig leginkább a nagy giliszta, a melyet a ha- 

 lászok gyepesekből szoktak ásni s rendesen ócska bögrékbe gyűjteni. 



A tökös horog mindig a folyósabb helyeken szolgál ; nyári szer- 

 szám, a melynek kivetése ladikból történik s két embert kivan, kik 

 közül az egyik evez, a másik a horgot ereszti. 



A legfontosabb művelet a horognak kivetésre való felszerelése: 

 a férgelés és a kiakasztás. A kivető halász a ladik orrára teszi a tököt, 

 azután ráhúzza a gilisztát az első horogra s a horgot a ladik peremén 

 át kifelé akasztja, az illető ínrészt pedig elrendezi a ladik fenekén ; 



