HORGÁSZAT. 369 



fényesre van kicsiszolva, mert a vizahalász azt tartja, hogy a Duna 

 «őrhala» a fényes horoggal szeret « játszani)). A dereklánc- 160 — 200 

 méter hosszú s a vizahalászok egyes bokra több ily lánczot vall a 

 magáénak. 



Ezekkel a lánczhorgokkal, tavaszkor, midőn a viza, a tok a Fekete- 

 tengerből jőve, a Dunán felvonul, — különösen a Kazán-szoros 

 táján — átkötik a folyót, anélkül, hogy a horgokra bárminemű csalit 

 tennének. Ez a szerszám tehát csak a hal kíváncsiságára épít, még 

 pedig nem is hiába, mert kivált régibb időben, mikor a nagy örhalak 

 még seregesen tódultak a Duna folyamágazatába, ez a halászat nagyon 

 is kifizette magát, szolgáltatván néha 500 kilós vizákat, a melyek 

 sózásra kerültek s így a téli éléskamara kincseit szaporították ; nem is 

 szólva az ikráról, mely már a régi magyar 

 konyhán is oly előkelő helyet foglalt el. A viza 

 és a tok öregje kapkodott az útjában álló hor- 

 dok után ; ezek szúrták ; a hal — különösen a 

 farkával — ■ visszavágott s rajtavesztett. 



A magyar fenékhorgás?at mesterségszámba 

 vehető, a mennyiben fenékhorog a Tisza de- 

 rekán sok magyar halásznak a főszerszámja, 

 s a halásznak az elnevezését is kölcsönzi ; ez 

 t. i. a,«fenekes». De űzik ezt a halászatot min- 



I i i 1 • 2 49- ábra. Lánczos vizahoros;. 



denütt, a hol törzsökös magyarság tartja meg- 

 szállva a nagyobb folyók mentét; a mi már magában véve is igen 

 érdekes jelenség. 



De érdeklődésünk még növekedik, mihelyt apróra veszszük ■ — 

 különösen a Szeged táján serénykedő fenekes horgas^ egész szer- 

 számját. 



Legelőször is van neki egy becsületes, egyetlen fatörzsből vájt 

 «csónik»-]a, köznéven «lélekvesztője», derekán egy tattal. Ha ezt ma 

 temetjük be valamely tőzegrétegbe, akármelyik ősrégész rámondja, 

 hogy a történet előtti korból való ; - — pedig dehogy ! 



A halász ezt a tiszteletreméltó vízi járóművet oly «övedzővel» 

 hajtja a melynek tolla dohánylevél szabású, tehát ázsiai forma. 



A tat mellett szépen tornyosulnak a «palló-, meder- vagy vég- 

 kövek v, nem kevésbbé a «böiicsők», olyan fajták, hogy valami tú- 



Herman O. A magyar halászat. 24 



