II. JEGES HALÁSZAT. 



Az okiratos történet bevezető részében már el volt mondva, hogy 

 a történeti hagyomány az ősi magyarságról azt a hírt hozta át nap- 

 jainkra, hogy télen át a vizekhez költözött s ott halászattal foglal- 

 kozva várta be a tavaszt. Az is volt mondva, hogy némely helység 

 még mai napság is bizonyos ünnepélyességgel vonul ki a jegeshalá- 

 szatra ; el volt mondva, hogy ilyen népszokások eredet szerint ren- 

 desen ősidők homályába vezetnek s az illető alkalom illetőleg foglal- 

 kozás ősi voltáról tanúskodnak. 



E fölfogás helyességét csak erősbíti a ma is élő jegeshalászatnak 

 tüzetesebb szemlélése, mely arra tanít, hogy egy valóban kimívelt, 

 tehát régi népfoglalkozással van dolgunk. 



A magyar nép jegeshalászata fogás és szerszámjárás szerint kü- 

 lönálló csoportot alkot, a melyben a hígvízen való halászat főbb 

 csoportjai úgyszólván tükröződnek, illetőleg ismétlődnek. Az a módo- 

 sítás, a melyet a jégkéreg természete a szerszám tekintetében meg- 

 követel, a legszebb színben mutatja és bizonyítja a magyar halászság- 

 nak éleselméjű voltát. 



Az eddigi beosztáshoz alkalmazkodva, a jegeshalászatot több 

 csoportra bonthatjuk. 



i. A rekesztő jegeshalás~at. 



2. A kerítő jegeshalás^at 



3. A~ emelő jegeshalás^at. 



4. A hajtó jegeshalás^at. 



5. A s^igonynyal való jegeshalás^at 



6. A horoggal való jeges halászat 



7. A dorongolás. 



Ám vegyük elő e csoportokat abban a sorrendben, mely az eddig 

 ismertetett fogások és szerszámjárások sorrendjéhez illeszkedik s a 

 kimutatott hét módot foglalja magában. 



