VONYÓ. ^Bl 



Kopácsi körűi — bocskort használ s hogy a jégpatkó ne viselje meg 

 a lábát, ez a nagyobb felület kedvéért nyelves (261. ábra ny.) 



A vezeresek rendszerint csak közönséges favágó fejszét visznek, a 

 jegellők ellenben a jégs^akóc^ával — röviden s~akóe-a — járnak, 

 mely igen hosszúnyakú, vésőszerűen formált fejsze (262. ábra) ; kö- 

 zönséges nyélre van ráverve s azért ilyen alkotású, hogy a legvas- 

 tagabb jeget is átlékelhesse. így ballagnak ők azután a sík jegén liba- 

 sorban, jó távolságra egymástól ; különösen akkor, a mikor a jég 

 még nem egészen biztos. Ilyenkor mindenki feszülten figyel a helyre, 

 a hova lép s minden legkisebb recsegésre is. A tapasztaltabb vezeres 

 néha-néha hátra tekint, hogy a part szerint meghatározhassa az irányt, 

 a melyben haladnia kell s megbecsülhesse a távolságot is. 



262. ábra. Jégszakócza. 



A mikor arra a pontra érnek, a melyen az első vonyó kijelelhető, 

 megállapodnak s leteszik a czókmókot. Erre a két vezeres megálla- 

 pítja a bedöntő vagy eresztelek helyét s ott könnyed vágásokkal kijeleli 

 határvonalait. 



Kössük immár a magyarázatot a vonyó alaprajzához. A Bala- 

 ton jegesvonyója hosszú hatszögöt alkot; hosszú tengelyébe esik a 

 bedöntő (263. ábra B), evvel szemben az ajtó (A) ; négy sarkán van 

 egy egy nagyobb szegletük, szegük vagy saroklik [S;, S? és 5, S) ; ezt 

 a hat pontot pedig összekötik a soroslékek vagy hajtólékek (b, l\ 

 és s, s). 



Az ajtóval szemben áll a bujonó-, bukló- vagy buffogtatólék (x). 



A bedöntő (B) másfél méter hosszú és egy erős méter széles, 

 négyszögű; néha íves is. Az ajtó két méter hosszú, és félméter szé- 

 les. Az a háromszög, a melyet a bedöntő s a vele szomszédos 

 saroklék alkot (S% f B, S%), a bedöntőfej (BF) ; az ellenben, a melyet az 



