HALOVETES. 



587 



lékben meglátszik. Ekkor a két véreres már megragadta a rúdhajtó 

 csáklyát — vagy vellát — • (268), mely belül fogas s egyik ágán kam- 

 pós, kötélvetés czéljából (/?) : evvel a sorlékbe nyúlva, mindenik a 

 maga oldala — tehát as és bs felé tologatja a vezért. A vezér termé- 

 szetesen maga után viszi a húzókötelet \c\, c%) s végre a háló apa- 

 csát és szárnyát is, mindig a bedöntőn (E) át a jég alá. 



A mikor a vezér a belső sarokléket [B, B) elérte s félig meg- 

 haladta, a vezeresek egymásfelé ki- 

 áltják : « /ord(ts!». 



Az, a ki előbb kiált, bevárja, míg 

 a túlsó oldalon levő társa felel, a mi 

 akkor történik, a mikor ez is a sa- 

 roklék alá hajtotta a rudat, tehát 

 a húzó kötél mind a két oldalon egy- 

 formán áll a jég alatt. Ez is « öss~e- 

 várás » . 



A mikor idáig vannak, a csák- 

 lyákkal jól megfogják a vezér köze- 

 pét s megfordítják az áglék, illető- 

 leg a kivonó fej külső saroklékei, 

 tehát Bk irányába. Forduláskor 

 már ott áll minden belső saroklék- 

 nél egy legény a nagy csáklyával 

 {269. ábra), mely különben egy be- 

 csületes favilla ; evvel megfogja a 

 húzókötelet, hogy a sarokléktől de- 

 rékszögben megtörve haíadjon a ve- 

 zér után, mert ettől függ, hogy a háló a két belső saroklék között 

 egészen szétterjedjen, azaz a vonyót átfogja s úgy haladjon, a mint a 

 pontozott vonal mutatja. 



A többiek ezalatt a bedöntőn sorba beeresztgetik a hálót, mind- 

 addig, a míg a kátát is bevetették. A midőn a káta is be van vetve, 

 a bedöntőnél felszabadult legénység az ajtólékhez halad, hogy bevárja 

 a vezért s a húzás kezdetét. — Ezalatt a két vezeres az ágon végig, 

 ágiékről ágiékre tologatja a vezért, mindig arra ügyelve, hogy a túlsó 

 oldalon levő társával egyformán haladjon. 



25* 



!. ábra. Csáklya 

 vagy vella. 



269. ábra. Nagy 

 csáklya. 



