;92 



JEGES HALÁSZAT. 



a túlsó parton, jegelni, a hálót szánkón betakarítani, nagy határ halhely 

 — a hol a hal a jégen rakásra hevert — , behalászni, kijegelni stb. stb. 

 A Balaton kerítő jegeshalászata, úgy a mint itt ismertetve van, tör- 

 zsökösnek vehető; a Fertőn, a Bodrogközön, a Tisza 

 mentén, Komárom tóságaiban, a Kopácsi tavon, az 

 erdélyrészi Mezőség tavain és más vizeken űzött kerítő 

 jegeshalászatban lényeges eltérések nincsenek s alig pár 

 szerszám az, a mely másforma. 



Ilyenek a 273. ábrán: 1. a felvágó, mely Szolnokon 

 dívik s czibék szolgálatot tesz ; 2. a fordítója, mely a 

 Latorcza torkolata körül dívik s arra való, hogy a 

 vezért — itt ű^örúd — ■ a saroklékben — itt fordttóvék 

 — az ajtó — ■ itt kihú\óvék — ■ felé fordítsa; végre 3. a 

 bodrogközi s~egesfa, mely egyszerű ágasfa, belül patkó- 

 szögekkel televerve, hogy a vezért jól megfoghassa. 



Ezeken kívül van a Latorczánál horgas is ; egy egy- 

 szerű fakampó (274. ábra), a melylyel a vezért alul- 

 ról fogják meg s úgy hajtják vele lékről lékre, a mint 

 a 27^. ábra érthető módon magyarázza. Az erdélyrészi Mezőség 

 tavain dívó jegeshalászaton — ha ugyan még él — a rúdhajtás a 

 köznép kezén dívó kisebb baltákkal történt. 



A Bodrogköz mindinkább ki- 

 vesző tavain, holtágain más tanya- 

 vetés is dívott, mely annyiban 

 különbözött a balatoni törzsökös- 

 től, hogy a vonó nem hatszögű, 

 hanem kerek volt ; rövidebb ve- 

 zérrel járt s így a fordítás is el- 

 maradt ; a kötélhúzásnál egy «ge- 

 mes» nevű több ágú fa szolgált, a 

 melybe több halász fogódzhatott. 

 Ez a magyar kerítő jegeshalászatnak képe. 



A; emelő- és hajtó-jegeshalás^atot egy füst alatt lehet leírni, mint- 

 hogy mind a két módnál majdnem egyazon szerszám dívik, mely vidé- 

 kenként némiképen eltér ugyan, de lényeg szerint hasonló szerkezetű. 

 Akad közte olyan is, a mely télen-nyáron egyképen szolgál. 



275. ábra. Hajtás a horgassal. 



